Tekstityksen versionumero: 1.2 Päiväys: 30.06.2007
Suomennos: Rollo, Blade, unltd, G-Man, pekoni, -
Platypus, Lepa, DickJohnson ja SatanicBunny
Oikoluku: DickJohnson
DADELANDIN OSTOSKESKUS 11. HEINÄKUUTA 1979, KLO 14:28
Heitä kutsutaan kokaiini-cowboyksi. Eilen he iskivät keskellä kiireistä päivää, -
teloittaen kaksi latino- miestä viinakaupassa.
- Kahden eri ryhmän välillä oli ammuskelua. - Lasia hajosi, viinapullot lensivät.
- Ammuskelu jatkui ulkona. - Kaksi miestä kuoli ammuskelun seurauksena.
- Miamin huumesodan uhreja. - Heillä kaikilla oli konekiväärit.
- Tämä on lopettava jollakin keinolla. - Mitä sille voidaan tehdään?
Etelä-floridalaiset ihmettelevät, missä kokaiini-cowboyt iskevät seuraavaksi.
Nimeni on Jon Roberts.
Synnyin New Yorkissa. Tutustuin siellä italialaisryhmään.
Itse asiassa he olivat osa mafiaperhettä.
Avasimme viitisen yökerhoa, joista tuli erittäin suosittuja ja pärjäsimme todella hyvin.
17 HELMIKUUTA, 1970
Eräänä päivänä poliisit tulivat. Emme tienneet syytä.
He olivat löytäneet kumppanimme tapettuna Long Islandin moottoritieltä.
Hänessä oli 11 luodinreikää. Kuka tietää, mitä tapahtui.
Ajattelin, että voisi olla parasta häipyä.
Joten muutin tänne -
ja aloitin kokaiinikaupan.
JON ROBERTS KOKAIININ VÄLITTÄJÄ
VÄLITTI YLI KAHDEN MILJARDIN DOLLARIN ARVOSTA KOKAIINIA MEDELLININ KARTELLILLE.
Miamin kaupunki oli hyvin hiljainen. Todella mukava paikka asua.
Ennen vuotta 1956 Miamin poliisi- laitoksella oli yövuorossa yksi auto -
valvomassa Rhode Islandin kokoista aluetta.
Miami oli silloin etelää. Se oli kuin Alabama.
Täällä ei ollut rahaa, eikä suuria rakennuksia. Keskusta oli melko karu.
Miami Beachillä oli paljon vanhoja ihmisiä istumassa keinutuolissa odottamassa kuolemaa.
- Täällä oli silloin aivan erilaista. - Juuri siksi Miami sopii sinulle.
1960- ja 70-luvuilla Miami kukoisti lähinnä lomakeskuksena.
Al Sunshine, neloskanavan uutiset.
Aurinkoa rannalla, palmuja.
Miami on suuri kuljetuskeskus, jonne pääsee helposti kaikilla matkustustavoilla.
1970-luvun lopulla tuhannet laittomat -
ja lailliset siirtolaiset Etelä-Amerikasta tulivat Miamiin.
Latinalais-amerikkalainen kulttuuri on antanut Miamille omalaatuisen leiman.
Miami oli siihen asti tunnettu paikkana, -
jossa vain espanjankieliset pystyvät menestymään.
Miami on aina ollut merirosvomainen, -
pelottavan itsenäinen ympäristö, jossa laki ja järjestys ei ikinä ollut menestynyt.
Neitseellinen kaupunki.
Olen kotoisin Etelä-Floridasta. Yksi harvoista tarpeeksi vanhoista täällä syntyneistä.
Olin tuontipuolella.
MICKEY MUNDAY HUUMEIDEN SALAKULJETTAJA
KULJETTI YLI 10 TONNIA KOKAIINIA KOLUMBIASTA YHDYSVALTOIHIN.
Kun tutkii ja kaivelee asioita, löytää aseiden salakuljettajat, -
rommin salakuljettajat, marihuanan, Kuuban pakolaiset ja kokaiinin.
Tähän kaupunkiin on aina tuotu jotain.
Etelä-Florida on lähin paikka USA:ssa etelä- amerikkalaisille huumeiden salakuljettajille.
- Rajat olivat avoinna silloin. - Täysin avoinna.
Kilometreittäin valvomatonta rantaviivaa, missä vene voi jättää huumeet huomaamatta.
Tullessani 70-luvulla tänne, kaikki salakuljettivat ruohoa.
Huumevirasto uskoo, että 95 % kaikesta salakuljetetusta marihuanasta -
tulee Etelä-Floridan kautta.
Ystäväni kuoli ja hänen varastossaan oli 900 kiloa marihuanaa.
Minä otin ne.
En tuntenut ketään alalta. Annoin puolet jollekulle ja toisen puolen muualle. Jaoin potin.
Jos ansaitsit 10 000 dollaria vuodessa, tulit hyvin toimeen.
20 000 oli jo loistavasti. Ansaitsin kai 165 000 dollaria.
Siinä puhutaan kahdeksan vuoden palkasta.
Ajattelin, että tämä on hienoa. Pitää olla jotain muutakin.
Se oli liian helppoa, sinne pääsi veneellä.
Lastasit kamat, ajoit satamaan ja purit lastin. Kukaan ei sanonut mitään. Rajaa ei valvottu.
Nykyisen tilanteen jatkuessa, -
osavaltion pääteollisuus voi pian olla huumeiden salakuljetus.
Veneillessäsi saatoit löytää marihuanapaaleja kellumassa vedessä.
Valtavia ruohopaaleja.
Kolumbialaiset ymmärsivät omistavansa kultakaivoksen täällä.
Lähettäessään ruohoa he lähettivät sen mukana muutaman kilon kokaiinia.
- Aluksi toiminta oli pientä. - Koska se oli niin kallista.
- He toivat sitä matkalaukuissa. - Sitä ei paljoa näkynyt.
He saivat siitä todella kovan hinnan.
70-luvun puolivälissä DEA ei juurikaan seurannut kokaiinikauppaa.
Virastomme ei tiennyt juuri mitään kokaiinista.
Se ei ole vakava ongelma maanlaajuisesti, -
ajatellen kokaiinin lukuisia käyttäjiä.
Se on vakava ongelma tietyille vähemmistöille.
Tapasin kuubalaisen miehen Hialeahissa. Hänen nimensä oli Albert San Pedro.
Kuubalaiset saivat tavaransa kolumbialaisilta, koska kolumbialaiset kontrolloivat kaikkea.
Huumeiden kuljetuksessa, kuubalais- amerikkalaiset järjestöt täällä ovat usein -
yhteistyössä kolumbialaisten kanssa, jotka tuovat huumeet ja kuubalaiset jakavat ne.
Albert antoi minulle noin 100 grammaa ja sain kolme tai neljä päivää aikaa.
Sitten palautin hänen rahansa ja hän antoi minulle toiset 100 grammaa.
Maksoin hänelle muistaakseni noin 800 dollaria 30 grammasta 70-luvulla.
Se ei ollut hyvälaatuista, mutta ihmiset eivät tienneet sitä.
He näkivät isoja palasia ja ajattelivat sen olevan loistotavaraa.
Asiakkaani eivät olleet asunnottomia, kuten voisi kuvitella.
- Kokaiinin käyttäjissä oli lentäjiä. - Kiinteistövälittäjiä.
- Lääkäreitä, lakimiehiä. - Lakimiehiä ja lääkäreitä.
- Ihmisiä joilla oli varaa siihen. - Heitä kutsuttiin viikonloppusotilaiksi.
Viikolla he eivät tehneet mitään, mutta juhlivat kokaiinin voimalla koko viikonlopun.
Jokainen asiakas esitteli minut ystävilleen.
Lopulta se kasvoi 100 grammasta lähes puoleen kiloon.
Kuukauden kuluessa myin noin kolmisen kiloa viikossa näille lääkäreille ja heidän ystävilleen.
Saapuessani New Yorkista, taskussani oli 650 dollaria.
Ansaitsin 20 000 - 30 000 dollaria viikossa tällä pienellä kaupustelulla.
Tunsin erään ystävän New Yorkista. Hän loi suuret markkinat San Franciscon alueelle.
Hän myi Oakland Raiderseille ja Grateful Deadille.
Olin tavannut lentoemännän. Hän työskenteli siihen aikaan National Airlinesille.
Lähetimme siis kokaiinin lentoemännän mukana. Hän lensi täältä San Franciscoon.
Lähetimme hänen mukanaan viidestä kymmeneen kiloon viikossa.
Aloin ansaita kunnon rahoja, 200 000 - 300 000 dollaria.
Tutustuin tyyppeihin. Mercury Morris oli loistava pelaaja Dolphinseissa -
- ja joutui myös myöhemmin vankilaan. - Mercury on vain yksi Dolphinsien langenneista.
Poliisi pidätti myös ex-Dolphinsit Don Reesen ja Randy Crowderin, -
epäiltynä kokaiinikaupoista.
Muistan Super Bowl -viikon, kun Dallas pelasi Pittsburghia vastaan täällä.
Kaksi päivää aiemmin koko Pittsburgh Steelersien etulinja oli luonani.
He istuivat alas ja hoputtivat minua tuomaan kokaiinia.
Emme ehdi osallistumaan enää toisiin juhliin, -
- tai etsimään juhlia, sillä emme saa iltavapaata. - He todellakin juhlivat.
Ettekä uskoisi kuinka rankasti.
Kysyin: "Aiotteko siis pelata sunnuntaina?" He vastasivat: "Kyllä, ja voitamme!"
He todella voittivatkin. Se ei vaikuttanut heihin.
- Dolphinsit tekivät hienon teon. - Suosio nousi huimasti.
Kaikki, jotka ennen käyttivät marihuanaa, siirtyivät kokaiiniin.
Myimme marihuanaa, kunnes sitä oli niin paljon, ettei sitä saanut myydyksi.
- Kokaiinia taas ei saanut tarpeeksi. - Mielestäni oli parasta olla kuljetuspuolella.
Et osta, myy tai käytä sitä. Olet vain maahantuoja.
Kolumbialaiset tekivät tarjouksen, joka oli enemmän kuin hyväksyttävä.
3 000 dollaria kimpaleelta, tai kilolta. He halusivat kuljettaa ainakin 400 kiloa.
Menimme sinne ja ensimmäisestä keikastamme -
saimme 1,2 miljoonaa dollaria.
Siinä oli riittävästi houkutusta, jotta jäisimme hetkeksi alalle.
Tuntemani ihmiset pystyivät toimittamaan vain rajoitetusti.
Asiakkaideni toiminnan laajentuessa, en saanut tarpeeksi kokaiinia.
Yksi kaveri halusi 15-25 kiloa ja pystyin toimittamaan vain puolet.
Menetin siinä rahaa. Olisin pystynyt myymään viikossa helposti 100 kiloa.
Minua onnisti vuonna 1979. Tapasin tämän tytön.
Lensin Miamiin ja työskentelin kuvauksissa -
tytön kanssa, joka kertoi tuntevansa henkilön, joka minun pitäisi tavata.
Lakimiesystäväni järjesti tapaamisen.
Hän tapaili hyvin kaunista naista, joka työskenteli Fordin mallitoimistolle.
Tunnettuani Jonin kolme kuukautta, oli syntymäpäiväni.
Menin autotalliin ja siellä oli upouusi Porsche Targa.
Sen päällä oli valtava punainen ruusuke.
Se oli minulle. Sellainen maailmamme oli silloin.
Olimme kovasti rakastuneita.
Minulle kerrottiin, että hänellä oli diskoja Manhattanilla.
Alettuamme tapailla, hän tietysti huomasi, etten käynyt töissä.
Menin aina halutessani New Yorkiin. Hän oli utelias.
Olen suorapuheinen mies, joten kerroin, mitä teen, -
ja ymmärrän, ellei hän halua enää tapailla. Hän sanoi: "Ei."
"Minulla on ystävä, lentäjä, ja hän työskentelee kolumbialaisille."
Kaveri esitteli itsensä Mickey Mundayksi. Hän oli asunut koko ikänsä Floridassa.
En pitänyt hänestä aluksi.
Hän ajoi mustalla Mercedeksellä, joka oli tyypillinen huumekauppiaitten auto.
Mickey Munday oli hyvin menestynyt kuljettaja Medellinin väelle.
Prameileva. Juuri sellainen kaveri, jonka kanssa en halunnut olla missään tekemisissä.
Muistatteko MacGyverin? Sellainen hän on. Hän pystyi tekemään uskomattomia asioita.
Melko terävä kaveri. En vain pitänyt hänen autostaan.
Hän näytti aivan samalta kuin kaikki muutkin huumealalla.
Kerroin, ettei kuubalaisten tavara riitä. Olisi tärkeää löytää kolumbialainen, -
joka pystyisi toimittamaan tarvitsemamme määrän.
Hän sanoi vievänsä minut tuntemansa kolumbialaisen luo, -
joka antaa minulle kaiken tarvitsemani. Olin kuullut saman monta kertaa, -
joten sanoin: "Selvä, kerro kun olet valmis." Ajoimme Sunny Islesiin, Floridaan.
Menimme taloon, jossa oli viisi tai kuusi kolumbialaista -
hampaisiin asti aseistautuneena.
Heillä oli pistooleja, konekiväärejä. Siinä he seisoskelivat.
Silloin ymmärsin, että kaveri oli tosissaan.
Homma on totta, koska ihmiset eivät muuten toimi siten.
Tapasin tämän pienen tyypin. Korkeintaan 150 senttinen.
Hänen nimensä oli Rafa, ja hän sanoi antavansa minulle kaiken tarvitsemani.
Hän sanoi pystyvänsä tuplaamaan rahani.
Sanoin hänelle: "Todista puheesi."
Hän vie minut takahuoneeseensa, painaa nappia ja koko seinä aukeaa.
En ollut ikinä nähnyt niin paljon kokaiinia eläessäni, mitä oli tämän seinän kätköissä.
Sanoin: "Luulen, että voit auttaa. Anna minulle päivä aikaa kerätä rahat ja palaan."
Palatessani seuraavana päivänä, mukana oli amerikkalainen.
Hän esitteli amerikkalaisen: "Tässä on kumppanini. En ole kaupungissa usein, -
mutta mitä tahansa tarvitsetkin, tämä mies huolehtii siitä."
"Ole huoleti, hän on täysin luotettava."
Hän oli esitellyt minut Max Mermelsteinille.
- Jon esitteli minut Maxille. - Pidin Maxia silloin hyvänä, luotettavana ihmisenä.
Max vaikutti tuolloin hyvältä tyypiltä. Siltä se ainakin vaikutti.
Aluksi Max antoi minulle 75-100 kiloa viikossa.
Lopulta Max huomasi, että olen tosissani, ja että homma toimi joka viikko.
Kun tuot jollekulle miljoonan viikossa, olette nopeasti sidottuja toisiinne.
Max sanoi: "Haluan sinun tekevän hommani. Mene Kolumbiaan ja järjestä kuljetukset."
"Jakaessasi potin kanssani, tienaat enemmän, ja voit yhä myydä kenelle tahdot."
- Max lähetti minut Kolumbiaan. - Tämä on Medellinin Envigadoa.
Täällä kokaiinipomot tapaavat.
Tapasin Rafan ja hän esitteli minut ihmisille, joiden kanssa hän teki yhteistyötä.
Heitä voidaan kutsua Kolumbian huumekaupan eliitiksi.
- Kaikki olivat paikalla. - Tässä on Pablo Escobar.
Kirjoista tuttuja ihmisiä.
Olin poika New Yorkista, ja se tuntui käsittämättömältä.
Kuulostaa kuin heidän tilansa olisivat näin isot. Tietokoneet ja 40 sihteeriä.
Siellä oli vain lauma pummeja. Pelkkiä katurosvoja, joita onnisti.
Kerrotaan asia eri tavalla, jotta amerikkalaiset ymmärtävät.
Amerikkalaiset ovat tottuneet italialaisiin ja mafiaan.
Kolumbialaisilla on omat tyylinsä. Se on mafia, mutta kolumbialainen mafia.
Siihen aikaan oli vain yksi perhe, jonka tiesin.
- Tuo perhe oli Medellinistä. - Ochoat olivat kunnioitettuja karjatilallisia, -
joilla oli paljon vaikutusvaltaa koti- kaupungissaan Kolumbian Medellinissä.
Heillä oli tietenkin päällikkö, johtaja, joka oli...
He jotka haluavat uskoa, että Pablo Escobar oli kokaiinin ykkönen, voivat uskoa niin.
Mutta todellinen ykkönen oli Ochoa.
Ei Favito, vaan hänen isänsä. Hän oli hiljainen mies, -
joka ei istunut päivääkään vankilassa, ja hallitsi Escobaria.
Fabio Ochoa, Ochoan perheen patriarkka, Medellinin kartellista.
He lukivat ansiokseen, että Kolumbiasta oli tullut johtava kokaiinikaupan maa.
Rafa oli kuin luutnantti. Hän hallitsi lähes jokaista kokaiinikiloa, -
joka tuli Yhdysvaltoihin Medellinistä.
Rafa tiesi lastin saapumisesta, kenelle se menee, ja paljonko jokainen saa.
Hän teki näistä ihmisistä... Mahdotonta tietää.
Miljoonat eivät riitä, mutta miljonäärejä hän heistä teki.
Hän oli korkeimmassa asemassa Medellinin kartellissa tässä maassa.
Rafalla oli monta sotilasta, mafian tapaan, jotka työskentelivät hänelle.
Toiset myivät huumeita. Toiset olivat perijöitä.
Hänellä oli kirjanpitäjiä, lakimiehiä.
Mielestänne nämä miehet eivät siis ole kokaiini-cowboyta?
- Eivät todellakaan. - Hänellä oli kaikki tässä maassa.
- He olivat hyvin koottu joukko. - He eivät toimi yksin, vaan yhtenä järjestönä.
- Medellinin kartellina. - FBI väittää kartellin hallitsevan -
80 % USA:han tulevasta kokaiinista.
Liittovaltion viranomaiset sanovat näiden kolmen miehen johtavan yritystä, -
joka on väkivaltaisempi ja ainakin yhtä vaikutusvaltainen, kuin USA:n mafia.
Sen mitä tiedän New Yorkin mafiasta ja kolumbialaisista.
Kolumbialaiset tekivät enemmän rahaa lyhyemmässä ajassa, kuin mafia voi uneksia.
Kolumbialaisilla oli maatiloja.
Täynnä kokaiinia, koska he vain jatkoivat sen tuottamista.
Siellä on miehiä pureskelemassa lehtiä koko yön, työskentelemässä tehtaissa, -
ja pureskelemassa lehtiä. He tekevät työtä keskeytyksettä. Sielläpäin ei ole -
toimeentuloa, miehet tienaavat leipänsä tekemällä sitä.
Köyhiä viljelijöitä ja työläisiä. Heille maksetaan siitä kunnolla.
Se oli koko valmistusprosessi. Kuin tehdas toiminnassa.
Käytimme tuolloin lyhytaaltoradioita. Ei ollut puhelimia, viestintäyhteyksiä.
Elokuvissa näkee ihmisiä puhelimien kanssa.
"Miten Kolumbiassa menee? Tarvitsisin 600 kiloa."
Ei se niin toiminut. Meillä oli antenneja, -
jotka nousivat 25 metriin viestintäyhteyksiä varten.
Laitteet kytkettiin päälle sovittuna aikana. Puhuimme sillä tavalla.
Näin kommunikoitiin Miamissakin.
Lyhytaaltotaajuudella, jota useimmat radiot eivät havaitse.
Toimintaohjeet saapuvat Kolumbian Medellinissä olevasta lähettimestä.
Maailman suurimman kokaiinin salakuljetusjärjestön jäseniltä.
"Karja on valmiina. Karja on valmiina."
"Kahdeksalta. Ensimmäinen kahdeksalta."
Kuljetukset järjestettiin niin. Olimme sopineet kolumbialaisten kanssa, -
että tekisin järjestelyt heidän kanssaan. He sanoivat: "1 000 kiloa, tule hakemaan se."
Vuorten yli, alas laakson läpi, jotta kukaan ei huomaisi.
Ikinä ei ollut laskeutumisongelmia, eikä lentoonlähtöongelmia.
Kaikille oltiin maksettu, hallitus työskenteli heille.
- Lähetimme koneet sinne. - Kolumbialaisilla -
ei ollut oikeastaan juuri mitään.
99 % laskeutumispaikoista oli surkeita, paikallisten työläisten mailla.
Sen takia otimme omat lentokoneemme.
Voisi nähdä mitä kävisi, jos sinne menisi vähäpätöisemmällä lentokoneella.
Lentokone laskeutuu. Vietetään iltaa.
Laskeuduttuamme he kysyivät: "Haluatko jäädä yöksi, haluatko naisen, -
vai minun pikkusiskoni? Haluatko juotavaa?"
Toki haluan ryypätä, ja lentää takaisin 12 tuntia humalassa.
- Nainen ei kuulostanut hullummalta. - Seuraavana päivänä kone oli lastattu.
Oli kaksi reittiä takaisin. Voisi tulla itäpuolelta, lyhyempää reittiä.
Tai länsikautta. Vaikka ei ollutkaan paljon polttoainetta, lännen puoli oli parempi, -
koska lähes kaikki liikenne tulee Bahaman suunnalta.
Sieltä tulevia koneita siis tarkkailtaisiin.
Emme halunneet tulla vilkkaan liikenteen puolelta, joten tulimme länsikautta.
- Sitä ei odotettu. - Ilmeisesti tiukka valvonta, -
ja seurannan tehokkuus Floridan itärannikolla, -
ajaa salakuljettajia asumattomalle länsirannikolle tapaamispaikoille.
Lensimme rannikon yli lähes suoraan Georgiaan asti, -
ja käännyimme takaisin. Näytti siltä, kuin saapuisi etelästä.
Etelästä saapujathan ovat nuhteettomia matkustajia.
Voisit kuljettaa 62 000 ruumista lentokoneella USA:ssa, -
koska en tiedä montako lentokonetta on ilmassa samanaikaisesti, -
mutta tarkastuksia ei ole. Laskeudut pienelle lentokentälle, -
ei siellä ole poliisia kyselemässä rahdista.
Vaikutimme lentävän paikalliselle lento- kentälle, mutta lensimme vain sen ohitse.
Suuntasimme länteen ja ostimme sieltä maatilan.
Rakensimme kaksi kiitorataa ja muutamia ladolta näyttäviä lentokonehalleja.
Kun heinäparven ovi avattiin, sen huomasi olevan lentokoneen perän muotoinen.
Käytin viidestä kahdeksaan vuotta vanhoja perheautoja.
Lastasimme autoihin 300 kiloa ja tehostimme jousitusta, ettei auto painu maahan.
- Käytimme hinausautoa autojen kuljetukseen. - Meillä oli oma hinausyritys, -
ja ostimme bensa-aseman ja autotallin Miamista.
- Hinausauton kuskilla oli tilauspaperit. - Meillä oli ajaja, joka tiesi pelin hengen, -
mutta häntä oli neuvottu pysäytettäessä ja tutkittaessa esittämään tietämätöntä.
Auton kuljettajana on outoa, ellet tiedä mitä takakontissasi on.
- Hinausauton kuljettaja ei tiedä. - Et tiedä. Hinaat vain sopimuksen mukaan.
- Auto kyytiin ja matkaan. - Anna heidän viedä auto ja sinut, -
mutta he eivät voi pidättää sinua. Sinulla on lasku ja kaikki.
Ajoimme peräkkäin kahdella, kolmella autolla. Yksi auto edessä tarkkailijana, -
toinen takana. Autot toivat huumeet Miamiin. Teimme sitä kuusi, seitsemän vuotta.
Koskaan ei ollut pienintäkään ongelmaa.
Olin yksi avustajista. Ihmisiä on aina pysäytetty matkalla Miamista pohjoiseen.
Ketään ei ollut pysäytetty matkalla etelään päin.
Mickey siirtyi ilmapudotuksiin.
Rakensin pienen venetehtaan. Leikkikaluksi.
Päätimme jakaa Kolumbiasta Bahamalle.
Pudotuksia veneisiin.
Heillä oli seurantalaitteita, jotka pudotettiin. Siten tiedettiin lastin tarkka sijainti, -
koska tietty radiotaajuus lähettäisi laitteen sijainnin.
Keskikonsoli oli avattava. Veneen keskelle tehtiin aukkoja -
- ja aukot täytettiin. - Lasti tuotiin veneillä.
Aluksi iso ongelma oli tuotteen paketointi, joka oli fiasko, -
koska kolumbialaisten hienon organisaation ihmiset pilasivat kaksi kuljetusta.
Ne imivät kosteutta, siis suolavettä, ja se tuhoaa kokaiinin.
Suolavesi on kokaiinin vihollinen.
Mickey oli varma, että voisi lopettaa vuodot ja opettaa heille pakkaustavan.
Lähetin nauhurin ja kuvia vaihe vaiheelta, miten se tehdään.
On käsitettävä, että kolumbialaisia ei aleta neuvoa.
Mickey voisi puhua päiväkaupalla, eivätkä kolumbialaiset silti tekisi mitä hän tahtoo.
Mieheni hakevat lastin ja valmistautuvat paluumatkalle, ja kamaa ei ole paketoitu.
Ei kunnollisesti. He heittivät sen ulos ovesta, ja yli puolet siitä menee hukkaan, -
menetän miljoonia dollareita, paketoinnin vuoksi.
- Heidän takiaan kokaiini meni pilalle. - Auenneita paketteja.
He eivät voineet syyttää minua, se oli heidän ongelmansa.
Omapahan on ongelmanne. Vasta kolmas kuljetus onnistui.
Sitten se toimikin moitteettomasti.
Joskus käytin reittiä jota kutsuimme "Etuoveksi." Se oli Hauloverin sisäänkäynti.
Emme voineet sanoa tulevamme Hauloveriin, joten tulimme Etuovelle.
Koodinimi. Hauloverin poukamassa vuokrasin huoneiston -
12. kerroksesta, Harbour Housen koillisnurkasta.
Sieltä oli upeat näkymät poukamalle.
Laitoin nuoren naisen sinne. Maksoin hänelle siitä, että hän asui siellä.
Maksoin asunnon. Aina kun meillä oli kuljetus, hänellä oli hyvät kiikarit ja tietenkin radio.
Etsimme kaikki radiotaajuudet, joita pystyimme käyttämään kilpailijoitamme vastaan.
USA:n tulli, paikallinen merivartiosto. Tiesimme heidän liikkeensä. Kuuntelimme heitä.
Tulin kerran kotiin. Olin veneessä, joskus työskentelin Etuovellakin, asunnossa.
Tuolla kertaa olin veneessä, puhuin ystävilleni asuntoon.
"Lone Bahor, täältä tulee USA:n tulli ja merivartiosto."
Heillä oli M16-kiväärit. Emme uskoneet, että he jahtasivat meitä, -
mutta he tutkivat veneitä.
Olin veneessä, jossa oli kokaiinia. Kun hän pysähtyi viereeni, -
hänen veneensä moottori alkoi pitää ääntä.
Sanoin: "Tuo ei kuulosta hyvältä." Hän totesi, että se on tehnyt tuota jo eilisestä.
Hän lähti, eikä ehtinyt edes 30 metriä, kun kuului pamaus.
Luulin, että hän ampui kiväärillä.
Se osui aaltoihin upeasti. Mäntä irtosi moottorista, -
kimpoili aalloissa aivan, kuin joku lapsi olisi heittänyt kiven.
Isolla liekillä. Se valaisi ympäristön. Pirulauta.
He eivät tavoittaneet radiolla ketään.
Heillähän piti olla parhaat välineet. Olin huolissani näistä ihmisistä.
Sanoin: "Tarvitsette kyydin." Heitin heille köyden.
Sitten he nousivat veneeseeni, ja annoin hinausapua rannikkovartiostolle ja tullille.
Veneessäni oli 350-400 kiloa kokaiinia.
Nuori nainen, joka oli ylhäällä asunnossa sanoi, että...
"Kaikki muut olisivat hätäilleet ja luultavasti hypänneet yli laidan."
Menimme Maule Laken toimistolle, jossa he allekirjoittivat papereitani.
Seuraavana päivänä hinausautoni tuli paikalle, työpapereiden ja perävaunun kanssa.
Liikkeeni oli vain neljän korttelin päässä.
Vene vietiin sinne ja me menimme sisään takakautta, -
avasimme lokerot ja lastasimme kokaiinin autoihin.
Kaikki myytävä annettiin minulle. Minulla oli eri taloja Miamissa varastoina.
Käytin normaaleja ihmisiä, työssäkäyviä ihmisiä, jotka halusivat rahaa.
Yritin löytää jonkun hyvältä asuinalueelta, joka ei itse käyttänyt huumeita.
Koska tein muutaman virheen. Löysin joskus reikiä paketeista.
Ikään kuin joku olisi tökännyt pillin sisään. Aivan kuin rotta olisi jyrsinyt reikiä.
Eikä vain yhdestä, vaan viidestä. Ehkä gramma tai kaksi viety jokaisesta.
Autot vietiin autotalliin, kokaiini otettiin ulos.
Jokaisessa talossa täytyi olla autotalli, -
koska lastia oli niin monta kiloa, ettei sitä voinut lastata kadulla.
Laskin ne. Tarkistin, että kaikki oli tallella. Kaikki tehtiin päivällä.
En ikinä työskennellyt öisin. Jokainen paketti oli merkitty kuvalla.
300:ssa saattoi olla polkupyöriä ja 200:ssa silmälaseja.
Jokainen meni omaan ryhmäänsä. Oli neljä eri ryhmää.
Kuskit ajoivat autot vaikkapa Denny'siin tai Uncle Tomsiin.
Auton kuljettaja meni sisälle, ja antoi siellä olevalle kolumbialaiselle auton avaimet.
Lasti meni aina kolumbialaisille, koska he olivat tuoneet omia maanmiehiään -
myyntihommiin. Se ei ollut mitään Miami Vice -typeryyksiä kadulla, -
jossa autot parkkeerattiin aseiden kanssa. "Näytä, mitä sinulla on takakontissa."
"Tarkastan kaman ja tuon sen takaisin." Ei se niin toimi.
Toiset ihmiset määräsivät näitä ihmisiä. Heillä ei ollut vaihtoehtoja.
He ottaisivat sen joka tapauksessa, laadusta huolimatta, he olisivat ottaneet sen.
Ihmiset, joille annoin kokaiinin, olivat tukkumyyjiä. He pilkkoivat kilot -
25, 50, 75 % kokoon kilosta, kuinka vain jälleenmyyjät halusivat.
Muistan kilon maksaneen 40 000 - 50 000 dollaria kadulla silloin.
He maksoivat meille kuljetuksesta ja määrästä.
Muistaakseni saimme 3 500 dollaria kilosta.
Varmistaakseni, että saamme omat rahamme, toimitimme heille ainoastaan puolet.
He laittoivat rahat takakonttiin, ja palauttivat sitten auton, -
sitten annoin heille loput tuotteesta.
Yritimme siis pitää ihmiset erillään toisistaan, jotta alkulähdettä ei voisi jäljittää.
Suurin pelkoni oli, että nämä tukkumyyjät, jotka antoivat kamaa eteenpäin levittäjille, -
että yksi heistä jäisi kiinni, eikä haluaisi mennä vankilaan, joten hän voisi murtua, -
ja kertoa, että tämä on päätyyppi, ja seuraamalla häntä he löytävät minut.
Kuulin tarinoita Rafalta: "Minun täytyy tappaa tämä tyyppi, koska hän jäi kiinni, -
ja hän aikoo paljastaa tyyppini." Kuulin näitä outoja tarinoita.
Yritin siis olla ikinä tapaamatta ketään, -
koska he voisivat jäädä kiinni. He eivät tienneet, mistä auto tuli, -
koska se vain toimitettiin.
Autoa ei koskaan palautettu sinne, missä kokaiini oli, -
koska rahoja ja kokaiinia ei ikinä halua säilyttää samassa paikassa.
Rahat pysyivät yhdessä taloista.
Otin rahoista oman osuuteni, ja laitoin loput kätköön, -
koska minun piti lähettää Ochoalle ja Escobarille heidän rahansa.
Tuolloin työskentelimme Noriegan kanssa Panamassa.
Kenraali Noriegan valtio on valtava huumerahojen pesupaikka.
Laitoimme rahat täällä lentokoneeseemme, jolla lennätimme ne Noriegan väelle.
- Heidän annettiin laskeutua lentokentälle. - Koneessamme oli aina yli 10 miljoonaa dollaria.
Suunnaton määrä rahaa voidaan kuljettaa maahan ja sieltä ulos ilman tutkintapyyntöjä.
- Rahanpesu ei ole rikos. - Armeija kuljetti rahat lentokentältä -
suoraan pankkiin, jonka yhteistyökumppaneita olimme yhdessä Noriegan kanssa.
He avasivat tilejä. Jos sellaista ei ollut, niin sekin kirjoittamalla sai aivan mitä vain.
Tein monta kertaa sopimuksia, -
jossa rahan sijaan sain itselleni 500 kilon erästä 100 kiloa, jonka myin 25 000 dollarilla.
Valitsin tietysti aina parasta laatua, sillä niissä oli eroja.
Myin sitä ympäriinsä, kunnes löysin Maxin, jonka kanssa sain jopa miljoona dollaria keikalta.
Max sanoi tienanneensa vain 250 000 dollaria pelkästä kuljetuksesta.
Hän siis tuli hyvin mielellään mukaan leppoisiin hommiin, -
ja tienasi siinä samalla kolme kertaa enemmän viikossa.
- Huumeita oli kaikkialla. - Kaikki alkoivat käyttää kokaiinia.
- 1980-luku oli hurjaa aikaa. - Kokaiini oli sen ajan hitti.
- Se oli siistiä siihen aikaan mennä johonkin... - Minnekään ei voinut mennä ilman kokaiinia.
Vessassa oli aina joku vetämässä viivoja.
Vessan ovien takaa kuului aina nuuhkimista. Kaikki vetivät viivoja.
- Miehiä kävi naisten vessoissa. - Eräillä klubeilla pöytien pinnat olivat peiliä.
Tarjoilijat auttoivat asiakkaitaan pilkkomaan kokaiinia.
Siihen aikaan Miamissa tapahtui aivan tavallisia auto-onnettomuuksia, -
joissa saattoi kolmesta viiteen henkilöä paeta paikalta eri suuntiin.
Heidän autoistaan löytyi kokaiinia ja aseita.
Tämän pysäytetyn auton sisältä löytyi 30 kangassäkkiä, -
joissa oli yli 950 kiloa 90-95 % puhdasta kokaiinia.
Suurten pidätysten ja takavarikoiden myötä -
Etelä-Floridassa on kokaiinia enemmän kuin koskaan.
Kokaiinijuttuja oli parista kilosta aina tuhanteen kiloon, -
sekä tuhannesta kilosta viiteen tuhanteen ja kymmeneen tuhanteen kiloon.
Se oli ajanjakso, jolloin viiden vuoden aikana -
käsittelin oikeudessa historian suurinta kokaiinijuttua kymmenen kertaa.
Jokainen juttu oli suurempi kuin edellinen, ja uusi ennätys.
Yleensä tavaroiden hintojen romahduksista seuraa hyviä uutisia.
Poikkeuksena voidaan pitää kokaiinin markkinahinnan laskua.
Miljoonien arvosta huumeita pudotettiin lentokoneesta.
Kerran pastori saarnasi eräässä Etelä-Daden kirkossa huumeista.
Puolen miljoonan lasti kokaiinia iskeytyi katon läpi, koska lentokone eksyi reitiltä.
Tullin lentokone jahtasi sitä.
Viimeisen kahden vuoden aikana kokaiinin arvo on laskenut puolella.
Yksi kartelli oli Calista ja toinen Baranquillasta, -
jolloin maahan saapuvan kokaiinin määrä moninkertaistui.
Miami-Kolumbia-yhteys on 80 % 20 miljardin vuosittaisesta kokaiinibisneksestä.
Miami on yksi suurimmista haarakonttoreista yhtiössä, jota voidaan kutsua Kokaiini Oy:ksi.
Florida kuohuu kokaiinista.
- Sitä oli kaikkialla. - Klubeilla, ravintoloissa ja kaikkialla.
Eliitin huume muuttuu työläisten huumeeksi.
Tavallinen keskiluokka piti kokaiinia kuin kaljana tai popcornina.
Yksi kymmenestä amerikkalaisesta työläisestä on aineissa.
Ihmiset säilyttivät sitä kaulakoruissaan. Kukaan ei yrittänyt piilotella mitään.
Totta kai kokeilin sitä itsekin, mutta en ymmärtänyt, miksi siitä pidettiin.
En voi kuvaillakaan, kuinka siistiä se on. Se on yksinkertaisesti parasta.
- Ihmiset olivat hulluna siihen. - Daden piirikunnassa -
huumeiden yliannostuksesta johtuvat kuolemat ovat nousseet 88 % vuodessa.
15 vuotta sitten yksikin kokaiiniin liittyvä kuolema vuodessa oli harvinaista.
- Kaksi kuolee viikossa kokaiiniin Dadessa. - Sitä alettiin polttaa.
Tutkimukset osoittavat enemmistön kokaiinin käyttäjistä siirtyneen polttamaan sitä.
- Tulitko tänne polttamaan kokaiinia? - Tulin.
Se oli freebasea, koska se tuli ennen crackia.
Siitä tuli villitys. Ihmiset sulkeutuivat koteihinsa polttelemaan.
Pysyin hereillä melkein neljä ja puoli päivää syömättä ja nukkumatta.
En ymmärtänyt sitä, enkä välittänytkään.
Minulle se oli vain bisnestä. Mitä enemmän käyttäjiä, sitä enemmän minä tienaisin.
Tullessani tänne minulla oli ainoastaan 750-800 dollaria rahaa nimissäni.
Olin noin 25-26-vuotias.
Bisnesten alkuaikoina käytin isoisäni asuntoa South Beachilla.
Säilytin kokaiinikiloja hänen asunnossaan. Kerran hän löysi ne ja kysyi, mitä ne ovat.
Selitin hänelle, mutta hän ei ymmärtänyt.
Sanoin sitten tienaavani 50 000 dollaria viikossa.
Kerran sanoin lopettavani hänen asuntonsa käyttämisen, ja maksavani jollekulle toiselle.
Hän kuitenkin vastusteli. Kerroin olevani miljonääri, joten selviäisin.
Hän ei kuitenkaan uskonut sitä. Sanoin, että kyllä varmasti olen.
Maksan jollekulle, laitan kaman heidän taloonsa. Minun ei tarvitse tehdä tätä enää sinulle.
Siihen aikaan miljoona dollaria oli suuri summa minulle.
Se oli ensimmäinen ansaitsemani miljoona. Sen jälkeen se oli kuitenkin...
1970-luvun loppupuolella Amerikan taloutta ravisteli lama.
Miami Heraldin taloussivuilla puhuttiin maanlaajuisesta lamasta.
Työttömyysaste oli valtava, ihmiset menettivät kotejaan ja kiinteistökauppa kärsi.
Huumekauppa vaikuttaa nopeasti Etelä-Floridan talouteen.
Miamissa asunnot olivat loppuneet. Sieltä loppuivat kultaiset Rolexit markkinoilta.
Vuoden 1977 ensimmäisen puolen vuoden aikana jälleenmyyjät tienasivat 10 miljardia dollaria.
- Täällä ei ole merkkiä lamasta. - Etelä-Floridalla menee paremmin kuin muualla.
Miamissa myytiin luodinkestäviä autoja sadoilla tuhansilla dollareilla.
Ferrarit ja Mercedekset olivat loppuneet kokonaan.
Joillakin automyyjillä piti olla alle kuukauden toimitusaika myymättömille autoille.
Käsirahoja otetaan yhä vastaan, vaikka toimitusaika viivästyykin.
Kaikki autot menivät huumekauppiaille.
Huumeet ja rahat kulkevat käsi kädessä Etelä-Floridassa.
Se on vuosittainen 7 miljardin dollarin vähittäismyyntibisnes.
Se on noin 12 000 dollaria jokaista Daden piirikunnan kotitaloutta kohti.
Jos ottaa miamilaisen setelin, -
ja tutkii sitä tarkemmin, siitä löytyy kokaiinia.
Huumepomojen voitot muuttivat paikallisen talouden lamankestäväksi.
Rahaa virtaa päivittäin kokaiinitalouteemme.
Kiinteistöihin, veneisiin ja autoihin.
Minulla oli Porsche Turbo ja Mercedes-Benz SEL 6.9, kuumaa kamaa.
- Riitelimme kerran pahasti. - Suutuimme toisillemme.
- Hän halusi jotakin, mitä ei saanut. - Läimäytin häntä naamaan.
Hän jahtasi minua pihatiellä, hyppäsimme autoihimme ja romutimme ne.
John veti aseen esille ja ampui autoa kohti suoraan pääni viereen.
Täytyi pyytää joku noutamaan todistusaineisto ja tuhoamaan se.
- Tuhosimme molemmat autot. - Nauroimme asialle seuraavana päivänä.
- Tuhosimme paljon tavaroita. - Siinä oli 100 000 dollarin edestä autoja.
Tein paljon autokauppoja L.P. Evans Mercedes -yhtiön kanssa.
Siellä asioivat Max, Rafa ja kolme hänen apulaistaan.
Ostin vuodessa keskimäärin kahdeksasta kymmeneen Mercedestä -
autokauppiailta panamalaisilla sekeillä.
Kuka sellaisia määriä ostaa vuosittain? Kukaan ei välittänyt. He vain sanoivat:
"Kuinka voitte, herra Roberts? Mitä tarvitsette tällä viikolla?"
- "Tarvitsen 6.9 Mercedeksen." - "Kelpaako musta?"
"Hän ei välitä väristä. Tarvitsen kauppakassin hänen tyttöystävälleen."
Kirjoitin hänelle sekin, joka ei ollut edes pankkivekseli.
Tarvitsin autokaupan kaveria lunastamaan sekin panamalaisesta pankista.
- Sitten vain haetaan auto. - Tämän kokaiinitalouden räjähdysmäisen kasvun -
estämiseksi on nähty vaivaa suhteellisen vähän.
- Silloin kaikki halusivat rahansa takaisin. - Tavallisesti latinot käyttivät -
yli 20 000 dollaria kaikenlaisiin tuotteisiin.
Kauppiaan kannalta parasta on, että ostetaan käteisellä.
Vaikka Etelä-Floridan liikemiehet eivät liittyisikään huumeisiin, -
asiantuntijoiden mukaan heillä voi olla yhteyksiä huumerahoihin.
Ostimme Cessna Conquestin 980 000 dollarilla, ja tietenkin käteisellä.
- Yrittäkääpä sitä nykyään. - Kukaan ei räpäyttänyt silmääkään.
Rahojen alkuperää tietenkin ihmeteltiin, mutta ruokkivaa kättä ei haluttu purra.
- Kukaan ei räpäyttänyt silmääkään. - Älä kysele liikoja, ota rahat ja poistu heti.
- He eivät välittäneet paskaakaan. - Kokaiinin ja marihuanan myynti Miamin kautta -
kasvoi sellaiseksi rahasammoksi, että rahoille ei löytynyt enää säilytyspaikkaa.
Hautasin siis pihalle roskasäkkejä, joissa oli 1,7 miljoonaa dollaria kussakin.
Hän piilotti rahaa hevosen ruoan sekaan.
Muistan, kuinka jouduin kaivamaan ja etsimään niitä ruokasäkeistä.
Kukaan ei kysellyt mitään. Annoin naapurillekin 10 kiloa viikossa.
Tierra Del Reyn asuinalue oli hajoamassa käsiin, kun muutimme sinne.
Annoin vastapäiselle naapurilleni 20 kiloa viikossa, joten hän vahti selustaani.
Kaikki olivat kuulleet, että kaikilla on rahaa.
Koko naapurustolla. Vaikka vilauttikin hieman ylimääräistä, niin kukaan ei välittänyt.
- John eli sillä tavalla. - Sillä ei ollut väliä.
Rahasta ei ollut koskaan puutetta. Miten niin voisi käydä?
Kuinka raha voisi loppua? Minulla oli kolme kilpavenettä, -
kaksi puumaa ja vuorileijonaa vahtimassa taloani.
Lensin takapihallani olevalla helikopterilla hevosradalle, jonne muut ajoivat autoillaan.
Laskeuduin tunniksi katsomaan hevosteni juoksua, ja lensin takaisin kotiin.
- Minulla oli 40-50 kilpahevosta. - Parhaita hevosia.
Arvatkaa, paljonko niiden ruoka maksoi kuukaudessa? 50 000 dollaria kuussa.
Hinnalla ei ollut väliä, koska rahaa löytyi.
- Ihmiset kävivät juhlimassa. - Yhtäkkiä meillä oli useita hienoja yökerhoja.
Siitä on vuosia kun Miami Beachilla avattiin viimeksi yökerho.
The Jockey Club, Turnberry, The Palm Bay Club, The Cricket Club.
Paras kaikista oli Coconut Grove.
Se palveli suurimmaksi osaksi huumeiden salakuljettajia.
Jos välitit huumeita, sinulla oli rahaa viihdyttää ihmisiä. Leveästi.
- Kävimme ravintoloissa. - Arturosissa, The Palmissa, Joe Stone'sissa.
Siihen aikaan The Forge oli paras ravintola.
He antoivat meille The Forgen takahuoneen, ja sulkivat sen.
Kulutimme 20 000 dollaria illassa. Hajotimme seiniä ja annoimme rahat korjaamiseen.
Raha ei merkinnyt mitään.
- John kävi tyttöpaikoissa. - 5 000 dollaria kului helposti strippipaikassa.
Kävimme ulkona jopa kolmena, neljänä iltana viikossa.
Sanoin ystävälleni: "Näetkö tuon tytön? Saan varmasti hänet kanssasi sänkyyn."
Ystäväni piti minua hulluna. "Tuo tyttö ei halua edes katsoa minua."
Kysyin tytöltä: "Paljollako menet sänkyyn tämän kaverin kanssa?" Hän kieltäytyi.
Etkö? Tässä on 500 dollaria. Ei. Tässä on 1 000 dollaria. Ei. Tässä on 2 000 dollaria.
Lopulta hän suostui 2 000 - 3 000 dollarista.
Kaverini olivat ihmeissään. He eivät käsittäneet, miten pystyin siihen.
Uskon vieläkin, vaikka Miami onkin muuttunut, että kaikilla on hintansa.
Kaikilla on hintansa, vain hyvin harvoilla ei ole.
Sen voi aloittaa niinkin korkealta, kuin Panaman Noriegasta.
Siitä jatketaan kaupungin- johtajiin, poliisilaitoksiin.
Jos joku pysäytettiin 50 kiloa kokaiinia peräkontissa, tarjottiin lahjusta.
Ehkä poliisia ei voinut lahjoa 20, 50 tai 100 dollarilla, -
mutta sadoillatuhansilla dollareilla se onnistui.
Luvattiin toimittaa tunnissa käteisenä, mitä he tahtoivat.
Puoli miljoonaa, tai enemmän.
Mutta kokaiinia ei voinut jättää. Useimmissa tapauksissa se toimi.
Tunsin erään komisarion North Bay Villagesta.
Kysyin häneltä: "Puran lastista pari venettä poliisilaitoksen takana, onko se ongelma?"
Hän vastasi: "Viedään lasti kahdella partioautolla minne vain haluat."
Neljä pormestaria sai syytteen, useimmat tuomittiin korruptiosta.
Meistä tuli hyvin vaikutusvaltaisia ja rikkaita.
- Ovatko he hallitusta vaikutusvaltaisempia? - Valitettavasti se voi olla totta.
Olin republikaanien sisäpiirin jäsen.
Howard Baker lähetti kirjeen, jossa pyydettiin lahjoitusta ja kutsuttiin Washingtoniin.
Olin siellä kaikkien niiden senaattoreiden ja herrojen kanssa.
Kukaan heistä ei koskaan kysellyt, mitä tein Miamissa.
Olin tervetullut sisäpiiriin, koska lahjoitin paljon rahaa republikaaneille.
Tiesin saavuttaneeni sen kaiken pelkästään huumeiden avulla.
Kokaiinin kuljetus ja raha.
Ne turmelivat lähes kenen tahansa moraalin yhteisössämme.
Useita huumepankkeja tuetaan miljoonilla dollareilla käteistä.
Missä kaupungissa on niin monta pankkia? Aiotko väittää, -
että täällä on niin paljon teollisuutta ja yrityksiä? Älä viitsi.
Viranomaisia epäilyttää, että viime vuonna Etelä-Floridan pankkeihin -
talletettiin ylimääräisen kuuden miljardin dollarin arvosta käteistä.
Pankinjohtajat laskivat rahoja päiväkausia.
- Onko Landmark kokaiinipankki? - Ehdottomasti ei.
Rahanlaskukoneita ostettiin.
Rahoja oli siirrettävä tilan puutteen vuoksi liittovaltion pankkiin.
Viranomaisten mukaan tämän kokoiseen pankkiin talletetaan normaalisti -
noin 12 miljoonaa dollaria vuodessa.
Viime vuonna käteistalletusten määrä oli 600 miljoonaa dollaria.
Tekeekö tämä pankki mielestänne jotain väärin?
Tämä on rahanlaskentahuone Miamin liittovaltion pankin tiloissa.
Viime vuonna tähän liittovaltion pankkiin kertyi yli -
viisi miljardia dollaria. Enemmän, kuin maan muihin liittovaltion pankkeihin yhteensä.
Miamia voidaan kai kuvailla kolumbialaisten rahanpesun ulkomaiseksi pääkonttoriksi.
- Aloin hankkia kiinteistöjä kaikkialta. - Tuhansia kiinteistöjä, -
yli miljardin dollarin arvosta, on ostettu laittomalla rahalla Etelä-Floridasta.
- Muutama talo. - Veneyhtiö.
- Kiinteistö venepajalla. - Asuntoja.
- Paljon varastotilaa. - Ostimme 192 hehtaaria maata Tampasta.
- Lukuisia kiinteistöjä. - Yhdestä rakennuksesta tehtiin radiohuone.
400 hehtaaria Floridan keskeltä.
Huumekauppiaat ostivat 8-15 taloa.
Erään asuinalueen Etelä-Miamissa omistin käytännössä kokonaan.
Sijoitin 24 miljoonaa kiinteistöihin.
Eräänä päivä menin töihin, pitkin valtatietä 95, -
siitä näkee hienosti koko Miamin keskustan.
Pystyin laskemaan keskustasta 22 rakennustyömaan nosturia.
Horisontissa.
Mietin, paljonkohan tuosta on huumerahaa?
Luoja, paljonkohan tuhlasin?
Se oli sellainen rahamäärä, -
että kun se tulvi esille, sille ei pystynyt keksimään selitystä.
Pankkiin panin uskoakseni 50 miljoonaa dollaria. Tuosta vain.
Miljardeilla on voitu rahoittaa paljon kehitystä ja rakennustoimintaa Miamissa.
Mutta ne olivat verirahoja.
DADELANDIN OSTOSKESKUS 11. HEINÄKUUTA 1979, KLO 14:28
Vuonna 1979 asiat alkoivat muuttua hurjiksi.
Dadeland oli ratkaiseva tapahtuma. Kokaiini- sotien ensimmäiset julkiset laukaukset.
Ammuskelu tapahtui noin kello 14:30 iltapäivällä, kun -
kaksi tai useampia latinomiehiä meni viinakauppaan ostoskeskuksen länsipäädyssä.
Heitä seurasi kaksi, kolme latino- miestä. Sitten ammuskelu alkoi.
Tiesimme heti, että kyseessä oli kolumbialaisten huumeammuskelu.
Tällä hetkellä kaksi kuolonuhria ja useita loukkaantuneita.
Viinakaupassa yksi kolumbialainen, ja toinen ei-kuubalainen latino, -
joita epäillään huumekaupoista, makaavat selällään verilammikossa.
Kaahasin sinne, ja sanoin: "Olen Miami Heraldista. Mitä täällä on tapahtunut?"
Poliisit olivat järkyttyneitä.
En ole koskaan eläessäni nähnyt sellaista määrää...
- Miten sen kertoisi... - Heinäkuussa 1979 olin ollut murharyhmässä kaksi vuotta.
Sen päivän tapahtumia en kuitenkaan ollut osannut kuvitellakaan.
Lasimurskaa oli kaikkialla.
Luodin hylsyjä seinillä, lattialla ja hyllyllä.
Se näytti lännenelokuvan tulitaistelulta.
Ampuminen jatkui ulos parkkipaikalle asti.
- Näittekö, mitä tapahtui ampumisen jälkeen? - He juoksivat.
- Minne? - En tiedä, minäkin juoksin.
Viattomat ihmiset etsivät suojaa. Autot olivat täynnä reikiä, bensatankit vuotivat.
Itse asiassa tapahtumapaikkoja oli kaksi. Ensisijainen paikka oli viinakaupassa.
Toinen tapahtumapaikka, minne minut oli määrätty, oli "sota-auton" ympärillä.
Kuljetusauto löytyi hylättynä ostoskeskuksen pohjoispuolelta, ovi auki ja moottori käynnissä.
Vuoden 1979 uusi Ford-pakettiauto, muokattu aseautoksi.
- Se oli kuolemankone. - Kylkiin oli hitsattu vahvistettua metallia.
Irrotettavat ikkunat, ne toimivat tukena aseelle.
Happy time -juhlapalvelun teksti auton kyljessä.
Sisällä oli 14 erilaista asetta.
Tappajat olivat tuhlaajasukupolvea.
He ampuisivat aseen tyhjäksi, -
- heittäisivät pois, ja ottaisivat toisen. - Haulikoita, automaattikivääreitä, -
MAC-10, Uzi, valikoima käsi- aseita. Ammuksia jokaiseen.
Sota-auto oli mielestäni suuri käännekohta, -
jolloin poliisi tajusi, mitä heillä oli vastassa, ja kuinka alakynnessä he olivat.
Mitä pakettiautossa olevasta asemäärästä voidaan päätellä?
He olivat hyvin aseistautuneita. He saapuivat -
taisteluvalmiudessa.
- Luoteja sinkoili kaikkialla. - Viimeinen laskelma oli, että 86 laukausta -
- oli ammuttu yhteensä. - En tiedä, monestiko heitä oli ammuttu.
Uhreissa oli ampuma- haavoja niin paljon, -
että laukausten tarkan määrän määrittäminen oli mahdotonta.
Tein normaalin tutkinnan johtolangoista. Auto oli rekisteröity väärällä nimellä.
Aseet oli hankittu valenimillä. Kävimme paikoissa, jos osoite oli oikea, -
ihmiset pakenivat. Tyypillinen tapaus, kaikki tapahtui hitaasti.
Viranomaiset tutkivat naapurustoa yli tunnin, mutta eivät löytäneet epäiltyjä.
Uusi avoin tapaus, ajattelin. Tarkoittaen selvittämätöntä tapausta, -
koska emme olleet edenneet kahdessa päivässä yhtään, ratkaisun suuntaan.
Kyseessä oli aivan uusi ilmiö. Väkivaltaisuuden aste oli ennakkotapaus.
Ensimmäinen tapaus oli ennakkotapaus.
Tämä taisi olla ensimmäinen tapaus, jossa oli konekivääriammuskelu -
julkisella paikalla, keskellä päivää, shoppailijoita kaikkialla.
Tosin tuon jälkeen, sitä tapahtui säännöllisesti.
Se oli sodan alku. Miamin kokaiinisodat.
Paikalliset murharyhmän etsivät sanovat Miamin olevan keskellä huumesotaa, -
kolumbialaisten ja kuubalaisten huumekauppiaiden välillä.
Miami muuttui, kolumbialaiset ajoivat kuubalaiset pois.
Markkinaosuuksista kamppailtiin hullun lailla.
Kilpailevat ryhmittymät olivat yksi syy väkivaltaisuuksiin.
Väkivallan vuoksi miamilaisista tuli kokaiini-cowboyta.
Heitä kutsuttiin kokaiini-cowboyksi.
Nämä kokaiini-cowboyt olivat kaikki Medellinin kartellista.
Arviolta jopa 100 000 laitonta kolumbialaista maahanmuuttajaa -
elää ja työskentelee huumekaupan parissa Etelä-Floridassa.
He menevät kohteensa luokse, tappavat vaimon ja taloudenhoitajan.
He eivät tapa koiria, lintuja tai kultakaloja.
Jos partiotyttö soittaa ovikelloa keksejä kaupatessaan, he tappavat hänetkin.
Köyhiä, jotka olivat siellä vain seisoskelemassa, lapsia. Kaikki listittiin.
- He tappavat kaikki paikalla. - Jesus Hernandez.
Konekiväärin tulitus repi hänet palasiksi autossaan vilkkaalla kadulla keskipäivällä.
Useita ammuskeluja.
Kuulin ammuskelun ääniä.
Heidän asuntonsa oli tulitettu seulaksi.
Poliisiin mukaan se on kokaiini- cowboyden tavaramerkki.
Valtateillä, moottoritiellä, US1:llä ja jossain tapauksissa asuinkortteleissa.
Punainen Mustang kulki pohjoiseen pitkin lounaista 107. Avenueta, -
kun vihreä sedan siirtyi rinnalle ja avasi tulen.
Kuoleman työkaluina olivat automaattiaseet ja haulikot.
Sellaista näkee televisiossa, ei oikeassa elämässä.
Todistajat kuvailivat tapahtumapaikkaa sota- tantereeksi. Miami Viceksi ilman kameroita.
Se oli kuitenkin todellista elämää, se todellakin tapahtui.
Viisi ihmistä oli tapettu siellä, kolme ihmistä tapettu tuolla.
Rauhallinen asuinalue Kendellissä joutui tänä iltana joukkomurhan näyttämöksi.
Talosta löytyi kuusi ruumista.
Miamin poliisin mukaan tämä on pahin joukkomurha kaupungin historiassa.
Poliisi uskoo teurastuksen liittyvän huumeisiin.
Puhumme joukkomurhista, joihin meillä on nykyään -
jatkuva uutispäivitys kaikilla kaapelikanavilla.
Tällaista väkivaltaa tapahtui päivittäin -
ja paikallinen media oli turtunut siihen. He reagoivat sanoen:
"Ai, se oli vain kaksoismurha." Tai: "Se oli vain kolmoismurha."
Oli normaalia, että siirryimme rikospaikalta seuraavalle.
Ruumiita piti olla yli neljä tai viisi, jotta saimme siitä ison jutun aikaiseksi.
Muistan saaneeni tutkittavaksi viisi murhaa yhden illan aikana.
Kahdeksan murhaa on tapahtunut viimeisen 48 tunnin aikana.
Koskaan ei tiennyt, koska törmäät seuraavaan ruumiiseen.
Miamin tilanne muistutti ystävänpäivän massamurhaa Chicagossa 20-luvulla.
Gangsterit ajoivat pitkin katuja ja seisoivat astinlaudoilla, -
Thompson-konepistooleineen.
Käymässä tulitaisteluja Chicagossa 30-luvulla.
Nykyiset tapahtumat -
saavat kieltolain aikaisen Chicagon näyttämään baptistien pyhäkoulun piknikiltä.
Eräs poliisi sanoi sen olevan kuin Dodge City.
Se oli kuin villissä lännessä.
Mutta hän oli väärässä, sillä Dodge City ei ollut yhtä väkivaltainen, kuin Miami silloin.
80-luvun alussa Miamia pidettiin -
maailman vaarallisimpana paikkana.
Ensin Detroit oli murhien kaupunki, sitten Atlanta ja nyt Miami.
Vuonna 1976 tutkimme 104 murhaa.
Vuoden 1979 ensimmäiset seitsemän kuukautta, olivat verisimmät Etelä-Floridan historiassa.
Yhteensä 573 murhaa vuonna 1980.
1981 on jälleen ennätysvuosi Miamin murhatilastoissa 621 murhalla.
Uskon, että ylitämme luultavasti 600 murhaa vuoden loppuun mennessä.
Kun Etelä-Floridan huumekauppa kukoistaa, murhien määrä kasvaa.
Rikollisuus Miamissa on kasvussa, ja turismi on laskussa.
Huolimatta ihmisten negatiivisista ennakkoarviosta, -
odotamme enemmän ulkomaalaisia maahantulijoita Suur-Miamin alueelle -
kesän loppuun mennessä, kuin viime vuonna. Se oli ennätysvuosi.
Fidel Castrolle se oli kuin kansanmurha.
Yhdellä pyyhkäisyllä, hän poisti Kuubasta tuhansittain ei-toivottuja henkilöjä.
Presidentin valtaa käyttämällä, hän puhdisti Havannan kadut.
Murhaajat, varkaat, perverssit, prostituoidut, vammaiset, rammat, -
juopot. Kaikki kerättiin kasaan, -
lähetettiin Marielin satamaan, ja pantiin veneisiin matkalle Miamiin.
Fidel Castro kerskui itse huuhtoneensa Kuuban käymälät Yhdysvaltoihin.
Yksi vene lähtee Marielin satamasta Key Westiin joka viides minuutti.
He tulivat ihmisvirtana, yöllä ja päivällä.
Siitä tuli yleistä Etelä-Floridassa. Laukauksia ammuttiin, -
ihmisiä tapettiin, ja usein tappajat olivat väkeä, jotka tulivat -
- Kuubasta veneellä 1980-luvulla. - Murhatilastomme tuplaantui sinä vuonna.
Kuin vihollisen armeija olisi pudotettu tänne, raiskaamaan kylämme ja polttamaan kaupunkimme.
- Juuri ne he tekivätkin. - Lyhytkestoisia hyökkäyksiä, raiskauksia, ryöstöjä.
Hyvin nopeasti meillä oli ruumis- pinoja lattialla. Se oli häpeällistä.
Suur-Miamin alueella on tehty niin paljon murhia, -
että erikoisvalmisteista jäähdytettyä rekkaa käytetään Dadessa ruumiiden säilytykseen.
Heidän oli järjestettävä vuokratiloja Burger Kingiltä, jonka pääkonttori on täällä.
Olin hyvin järkyttynyt. Avaruusoliot ovat hyökänneet kimppuumme.
Nämä tyypit ovat käsittämättömiä. Ketään ei näyttänyt kiinnostavan, -
mitä Miamin kaduilla tapahtui, joten avasin suuni.
Psykologisesti he ovat... Eivät edes ihmisiä.
He ovat eläimiä. Eivät edes eläimiä, se loukkaa eläinkuntaa.
- Ei tietoakaan laista ja järjestyksestä. - Meillä kaikilla on ase, vaimollani, pojillani.
Minulla on ladattu haulikko kotonani, ja aiomme ampua jonkun.
En mennyt minnekään Daden piiri- kunnassa ilman asetta. En todellakaan.
Minulla oli aina ase. En nukkunut kunnolla ilman sitä. Varsinkaan siihen aikaan.
Edna Buchanan kertoi TV:ssä kantavansa kahta asetta, ja että kaikkien tulisi kantaa asetta.
Merret Steirheim, Daden johtaja, ja muutkin päättäjät, -
olivat raivoissaan, kun ihmiset hankkivat aseita.
Miami revittiin kirjaimellisesti palasiksi rikospaikoilla.
Poliisit eivät saavu paikalle nopeasti, koska miehiä ei ole tarpeeksi.
Osavaltion virastot myöntävät, että heiltä puuttuu miehiä, rahaa ja resursseja.
Miamin poliisilaitos alkoi palkata väkeä sokkona.
Toivotaan, että enemmän poliiseja kadulla kääntäisi murhien määrän laskuun.
Heillä oli sääntö, jonka mukaan poliisiksi haluavan historia pitää olla täysin huumeeton.
Sääntöä muutettiin niin, että huumeita ei ollut saanut käyttää viimeiseen 10 vuoteen.
Mutta sekään ei auttanut, joten aikaraja laskettiin viiteen vuoteen.
Sekään ei riittänyt, joten raja laskettiin kahteen vuoteen.
Lopulta palkattiin kaikki, jotka olivat selvin päin hakutilanteessa.
Tästä aiheutui poliisin suurin korruptiokriisi, -
sitten Serpicon New Yorkin paljastusten.
Koko sen vuoden poliisiopiston kurssi joutui joko vankilaan tai tapettiin.
Yhteensä kolme Miamin poliisia pidätettiin tänä viikonloppuna.
Tänään pidätettiin seitsemän Miamin poliisia lisää, -
joita syytetään muiden kokaiinikauppiaiden kynimisestä ja omasta huumeiden välittämisestä.
"Kokaiinipoliiseja" syytetään salaliitosta, huumeiden kuljetuksesta ja laittomuuksista.
Järkyttävää. 40 nykyistä tai entistä Miamin poliisia on pidätetty, tai erotettu -
viimeisen kahden vuoden aikana. 16 viraltapanoa kahden viikon aikana.
Ja lisää seuraa. Ainakin vielä 30 miamilaista poliisia erotetaan.
Lain rooli hajosi täysin Etelä-Floridassa.
Likaiset poliisit eivät pääse töihin, heidät irtisanottiin suoraan.
Olemme omistautuneet saamaan kadut jälleen haltuumme.
Rikosoikeusjärjestelmä ei toimi.
Esitän koko järjestelmän uudistamista.
Centac 26 aloitti työskentelyn joulukuussa 1981.
USA:ssa oli aiemmin 25 Centac-yksikköä eri kaupungeissa.
Centac tarkoittaa keskitettyä taktista yksikköä.
Päätavoitteemme oli yhdistää murhatutkimukset ja huumetutkimukset.
Heillä oli hyvät yhteydet DEA:han ja FBI:hin.
Vastassamme oli täysin uudenlainen rikollistyyppi.
Toimeksiantomme oli yksinkertainen:
Erikoiset ajat vaativat erikoisia keinoja.
Käytimme kaikkia mahdollisia keinoja poistaaksemme jonkun kuvioista.
Hankkiuduimme heistä eroon joko vangitsemalla tai tappamalla heidät.
Yksikön idea oli poistaa ongelma jo ennen sen syntymistä.
Se oli vain erilainen tapa tehdä poliisityötä, ajan rikollisuuden luonne vaati sitä.
Marielista saapuneiden kolumbialaisten ja kuubalaisten rikollisten vuoksi.
Miamista näyttää tulleen kadotettu paratiisi.
Time-lehdessä julkaistiin vuonna 1981 -
- Kadotettu paratiisi -artikkeli. - Time-lehti -
- murskasi Miamin. - Lehden yhdeksän- sivuinen artikkeli keskittyi -
Miamiin huumeiden, rikollisuuden ja pakolaisten keskuksena.
Miamin Daden piirikunnan ja Miamin poliitikot raivostuivat nähtyään sen.
Päivän polttavin kysymys on: Onko Miami Beachiin turvallista tulla?
- Mitä vastaatte? - Ellette tule myymään huumeita, -
täällä olette yhtä turvassa kuin vaikkapa kotikaupungissanne.
Kahden maailman erot repivät meitä. Hauskuuden ja auringon, sekä murhien maailman.
Artikkelin sisältö oli, että rikolliset olivat voittamassa ja me olimme häviämässä.
Synnyin Kolumbiassa. Tulin Yhdysvaltoihin vuonna 1969.
Vartuin Chicagossa. Työskentelin isäni kanssa General Motorsille.
Siellä opin murtautumaan autoihin. Olin Chicagon suurimpia autovarkaita.
1980-luvun jälkeen olin kartellien palkkamurhaaja.
ETSINTÄKUULUTETTU
JORGE "RIVI" AYALA PERIJÄ
TUNNUSTI OSALLISUUTENSA 29 MURHAAN KOKAIINI- SOTIEN AIKANA. EPÄILTY MYÖS 12 TAPOSTA.
Varastimme autoja myyden ne autopurkamoille -
200-500 dollarilla kappaleelta. Varastimme viisi, kuusi yössä.
Teimme sitä kolmisin, joten tienasimme hyvin. Paremmin kuin GM:llä.
Tulen hyvästä perheestä. Minulla oli kaikki. Minun ei täytynyt varastaa, -
mutta tein sitä rahan ja varas- tamisen tuoman jännityksen takia.
Kahvilaravintola. Olimme siellä kolikkopuhelimen takia.
Käytimme sitä toimistonamme.
Pysäköin autoni tiettyyn paikkaan, johon kukaan muu ei pysäköinyt.
Kerran siihen oli pysäköity auto.
Ravintolan omistaja sanoi miamilaisen ison kihon omistavan auton.
Sanoin, että vitut omistajasta. Halusin auton pois, joten varastin sen.
Seuraavana aamuna ravintolaan tuli kolme kolumbialaista -
etsien Riveritoa, autovarasta. Sanoin: "Olen etsimänne mies."
Hän halusi autonsa takaisin. Sanoin: "Saat sen takaisin 500 dollarilla."
Kerroin hänen pysäköineen väärään paikkaan. Hän alkoi nauraa sanoen: "Sinulla on munaa."
Sanoin kuulleeni sen ennenkin. Hän kysyi: "Mitä teemme?"
Sanoin: "Yksinkertaista. Maksa 500 dollaria, niin saat autosi takaisin."
Hän maksoi ja avasi takakontin avaimillaan.
Se oli täynnä käytettyjä aseita. Revolvereita ja automaattipistooleita.
Hän kysyi: "Oletko käynyt Floridassa?" Sanoin: "Olen, isäni kanssa."
Hän kysyi myös ajokorttiani, joita minulla oli kuusi.
Hän kysyi kyytiä Miamiin. Sanoin: "Toki. Saanko rahaa?" Hän sanoi: "5 000 dollaria."
Sanoin: "Homma hoituu."
Miamiin päästyäni hän pyysi minua apulaisekseen tienaamaan rahaa.
Hän pyysi jäämään Miamiin kuljettamaan huumeita ja noutamaan rahoja.
Välillä voisin ehkä kovistella ihmisiä. Rahaa tuli hyvin. Tuhat dollaria päivässä.
Se oli ensimmäinen kerta, kun työskentelin huumebisneksessä.
Emme suunnitelleet alkaa tappaa ihmisiä. Niin siinä kuitenkin kävi, mutta...
Parin viikon päästä olimme Miamissa kolumbialaisessa Jacaranda-klubissa.
Flaco, huumekuriirimme tuli sinne. Hän käski meidän häipyä, koska he aikoivat tehdä iskun.
Viereisessä pöydässä oli kuusi kolumbialaista, jotka nauroivat ja joivat viinaa.
He aikoivat ampua kaikki pöydässä olevat.
Kiitin varoituksesta. Kerroin sen kaikille muille kavereilleni paitsi Banegasille, -
joka oli vessassa vetämässä kokaiinia. Hän ei ollut musta, vaan tummaihoinen kolumbialainen.
Sanoin Banegasille: "Meidän täytyy lähteä, täällä aletaan ammuskella."
En kertonut iskun kohteita. Hän pyysi hieman aikaa.
Poistuin. Sillä välin Banegas meni samaan pöytään ja käski -
iskun kohteita lähtemään tulevan ammuskelun takia. Hän siis munasi iskun.
Se oli vahinko. Hän tunsi yhden pöydässä olevista, joten hän vain huolehti ystävästään.
Olin ulkona, kun Banegas tuli ulos.
Hänen takanaan kaikki alkoivat rähinöidä. Flaco saapui moottoripyörällään.
Hän oli vihainen sanoen: "Munasitte kaiken. Minun ei olisi pitänyt kertoa teille."
"Joku teistä varoitti heitä, ja vain te tiesitte iskusta. Te!"
Sanoin: "Käskin vain kaverieni lähteä." Pyysin Flacoa odottamaan.
Banegas sanoi: "Kerroin yhdelle, että ammuskelu on tulossa. En tiennyt iskun kohteita."
Sanoin: "Olemme kusessa." Kerroin Flacolle, että meistä se johtui, mutta se oli vahinko.
Hän sanoi: "Olette pulassa pomoni kanssa. Hän haluaa tavata teidät."
"Sano pomollesi, että sattui vahinko." Hän sanoi, että se ei kiinnosta heitä.
Hän sanoi: "Pomo haluaa tavata vain sinut. Muuten olet pulassa."
Automatkalla kysyin: "Eivät kai he tapa minua?"
Hän sanoi: "En tiedä. En voi taata mitään."
Olimme munanneet. He aikoivat tappaa kuusi ihmistä, joten he ovat kovia kavereita.
He kysyivät aseistustani. Sanoin, että minulla on ase, vaikka niitä oli kaksi.
Vasemmassa jalassani oli vara-ase.
Ajoimme valtatie 95 varrella olevaan Holiday Inniin. Neljä kaveria nousi autosta.
Kysyin: "Ovatko nuo heitä?" Hän sanoi: "Kyllä, mutta vasemmallasi on neljä lisää."
Lähestyin heistä vanhinta. Hän kysyi: "Oletko Rivi?" Sanoin: "Kyllä olen."
"Tule mukaani." Menimme auton takapenkille. Siellä oli nainen.
Hän oli johdossa. Kukaan ei sanonut hänelle vastaan.
Hänen miehensä istui edessä suu supussa. Vain nainen esitti kysymykset -
ja antoi käskyt. Naisella oli kaikki valta.
En tiennyt, kuinka olisin suhtautunut naiseen tässä tilanteessa...
En voinut haistatella naiselle.
Hän kysyi: "Sinäkö pilasit eilisen iskun?" Sanoin: "Tavallaan."
Hän sanoi jahdanneensa heitä kuukausia. Se oli ensimmäinen tilaisuus listiä heidät.
Olin munannut sen. Hän sanoi:
"Etsi ja tapa heidät puolestani, niin tilit ovat tasan."
"Veljekset kiinnostavat minua. Muut neljä olivat kohteita vain koska he olivat pöydässä."
Kysyin: "Aioitko tappaa muutkin vain kahden tähden?" Hän sanoi: "Niin minä toimin."
"Ammun koko pöydällisen. Saan kaikki pois tieltä."
Se yllätti minut. Hän puhui murhista kuin...
Sanoin etsiväni heidät viikossa. Hän sanoi: "Soita, kun löydät heidät."
"Maksan jokaisesta 50 000 dollaria."
Kun palasin, kysyin Flacolta: "Kuka tuo nainen oikein on?"
Hän sanoi: "Hän on Kummitäti." Sanoin: "Kerro, mitä tiedät hänestä."
Hän sanoi: "Tunnen hänet Kolumbiasta. Hän on hengenvaarallinen."
"Jos et onnistu, hän lupaa päästäsi palkkion." Hän oli mahtavin silloin.
Hän oli kokaiinikaupan Kummitäti.
Hotellille palattuamme kerroin kavereille tapahtuneen. Banegas oli paikalla.
Sanoin: "Olemme kusessa sen naisen kanssa. Jos emme löydä heitä, meidän täytyy häipyä."
Muuten he tulevat peräämme. Banegas sanoi saavansa yhteyden vanhempaan veljeen.
Sanoin sen riittävän. Saamme toisen hänen avullaan.
Sanoin: "Sovitaan tapaaminen täksi illaksi kolikkopuhelimella."
"Sieppaamme hänet ja luovutamme hänet Kummitädille."
Soitimme heille, ei vastausta. Toisenakaan päivänä ei vastausta.
Kolmantena päivänä olin hermorauniona.
Ei vastausta. Neljäntenä päivänä hän vastasi.
Tapaaminen sovittiin Ramada Inniin. Meillä oli muka aseita ja räjähteitä myytävänä.
Ongelma oli, että hän saapui hotellille 15-vuotiaan poikansa kanssa.
Lapsi ei kuulunut asiaan. Banegas sai onneksi lapsen jäämään autoon.
Muuten lapsikin olisi täytynyt viedä. Hän nauroi Banegasin kanssa.
Olin puun takana. Kun takakontti avattiin, työnsin aseen miehen kylkeen.
Sanoin: "Olen etsinyt sinua." Tyyppi sanoi: "En ole sinulle velkaa."
Sanoin: "Nainen, Griselda Blanco, etsii sinua."
Hän sanoi: "Se lihava narttuko? En ole hänelle velkaa mitään."
Kumbamba iski hänen hampaansa sisään. Hän sanoi: "Kunnioita naista."
"Kerro se hänelle itselleen. Työskentelemme hänelle."
Mies valahti kalpeaksi. Kumbamba sanoi: "Tapaat hänet pian." Mies alkoi vapista.
He saapuivat ja veivät hänet noin tunnin kuluttua.
Seuraavana iltapäivänä neljältä olin kotonani.
Blanco tuli sisään, kuin omistaisi talon.
Vaimoni paistoi kalaa, ja Blanco sanoi pitävänsä kalasta.
Syödessämme hän kertoi, kuinka he pilkkoivat miehen pieniksi palasiksi.
Kysyin: "Tarkoitatko ampuneesi hänet?" Hän sanoi: "Kyllä, ammuin hänet."
"Kumbamba pilkkoi hänet ja pani hänet pieneen laatikkoon, -
kuin lahjapakettiin. Jätimme hänet moottoritielle parin korttelin päähän."
Kysyin: "Kulmilleniko?" Hän sanoi: "Niin, ajoimme etelään vieraillaksemme täällä, -
joten se tuntui hyvältä paikalta hankkiutua hänestä eroon."
Sanoin: "Laskethan leikkiä?" Hän sanoi: "En. Se on totta."
Kysyin muiltakin: "Näittekö sen?" Vastaus oli: "Kyllä. Hän pitää ihmisten paloittelusta."
"Hänellä on vahva vatsa."
Griselda Blanco varttui äitinsä kanssa köyhissä oloissa. Hän oli prostituoitu.
Hän aloitti taskuvarkaana. Sitten he muuttivat New Yorkiin.
- Siellä he ryhtyivät huumealalle. - Kuulin hänen nimensä ensi kertaa -
vuoden 1973 loppupuoliskolla.
Tiedusteluraportin mukaan hän oli vakava, nouseva uhka Yhdysvalloille.
Hänen bisneksensä kasvoi. Hän oli merkittävä kokaiinin salakauppias.
- Rafa ja Griselda olivat vanhoja tuttuja. - Rafa antoi siis hänelle kaiken.
70-luvun puolivälissä Griseldaa syytettiin New Yorkissa suuressa kokaiinijutussa.
Juttu oli ehkä aikansa suurin. Hän pakeni sen jälkeen.
Hänet etsintäkuulutettiin.
En tiennyt, missä hän oli, kunnes minut -
siirrettiin Miamiin.
Emme tiedä tarkalleen, milloin hän oli Miamissa. Ehkä vuonna 1978.
Emme siis tienneet olinpaikkaa, koska hän piileskeli. Hän jakeli huumeita useita kiloja.
Miehisessä latinokulttuurissa ei ole yleistä, -
että nainen johtaa omaa järjestöään.
Hänen täytyi siis olla todella kova nainen.
Griselda oli todistanut kolumbialaisille, että hän oli luottamuksen arvoinen.
Hän halusi ihmisten pelkäävään itseään. He pelkäsivätkin.
Häntä pelättiin. Hänen maineensa tunnettiin joka puolella.
En tiennyt ensin kuka hän oli.
Tapasin hänet Rafan juhlissa ja minä pidän latinonaisista.
Kysyin Rafalta hänen taustastaan ja Rafa sanoi, etten voi olla hänen kanssaan.
Kysyin: "Miksen?" Rafa sanoi: "Jos panet häntä, niin joudun tappamaan hänet."
Menin kysymään Maxilta naisen taustasta, ja Max alkoi kertoa.
- Hän oli luulotautinen. - Aika turmeltunut.
Hän sai upouuden Ferrarin joululahjaksi. Se maksoi 80 000 dollaria.
- Hän keräili omaisuutta. - Joululahjat olivat aina kalliita.
- Kaikenlaisia sormuksia ja koruja. - Jalokiviä.
- Hän käytti freebase kokaiinia. - Ja oli lesbo.
- Hän oli vainoharhainen. - Edes Miami Vicessa ei olisi niin prameilevaa.
Hänellä oli kolme vanhempaa poikaa.
Nuorin poika nimettiin Michael Corleonen mukaan.
- Vitun uskomatonta. - Herran jumala niitä murhia.
Häntä kutsuttiin mustaksi leskeksi, koska hän oli tapattanut muutaman aviomiehensä.
Hän tappoi miehiä maattuaan heidän kanssaan. En tiedä monestiko hän teki sen.
Rafa varoitteli hänestä kovasti.
Max sanoi suoremmin: "Griselda voi olla sekaisin jonain iltana, -
ja tappaa sinut yhteisen yön jälkeen. Ja siitä seuraa sota."
Griselda oli miehiäkin pahempi.
Dadelandin murhat olivat ensimmäisiä, missä hän oli osallisena.
Silloin Griseldan miehet menivät viinakauppaan ja ampuivat mieheltä pään irti.
- Heinäkuussa 1979. - Kaipa hän halusi kuollakseen juotavaa.
Silloin hänestä tuli yksi väkivaltaisimmista jakelijoista.
Siitä kokaiinisodat alkoivat.
Murhien lukumäärän noustessa, -
Griselda Blancon rooli tuli paremmin esille.
Niitä kutsuttiin kokaiinisodiksi.
Hän tappoi sekä kolumbialaisia että kuubalaisia päästäkseen asemaansa.
Kaikkialla heidät tunnetaan hirmuteoistaan.
Tämä nainen tunnetaan Kummitätinä.
Hän oli syypää suurimpaan osaan murhista, -
jotka tapahtuivat tuolloin Etelä-Floridassa.
Vuosina 1979-1982, -
noina vuosina hänen veritekonsa tapahtuivat Daden piirikunnassa.
Griselda Blanco oli kuoleman enkeli.
En tiedä muita järjestöjä, jotka olisivat olleet osallisena yhtä moneen murhaan.
- Se saattoi alkaa edellisiltana ravintolassa. - Menimme ravintolaan rannalle.
- Ehkä hän söi ja omistaja aiheutti ongelmia. - Eräs iso mies soitti aina suutaan. Minullekin.
Hän vain päätti: "Vitut omistajasta, tuhoan hänen bisneksensä."
Mahdollisimman pian, me poistuimme.
Seuraavaksi miehiä tuli moottoripyörillä -
ja he alkoivat ampua jonottavia ihmisiä.
Sitten ampujat ajoivat oven edestä.
Sitä yritettiin yhdistää minuun, mutta olin tuolloin poissa kaupungista.
He varmaan ärsyttivät vääriä ihmisiä.
Rivista tuli Griseldan ykkösperijä.
- Minä, Griselda ja kolme, neljä miestä. - Hänellä oli armeija.
- Varsinainen roistokaarti. - Se ryhmä oli kuin elokuvista.
Paco Sapomona, Diego Sapomona, Carlos Banegas, Alonso Ayala.
Jengi, joka ammuskeli missä sattui.
- Hugo Piermo, Velasquez. - He vain todellakin tappoivat ihmisiä.
Kumbamba, Montego, Diego Escobar, Oscar Mario, Haymebauo.
He olivat perijöitä ja palkkamurhaajia.
Näin he saivat elantonsa. Jotkut ovat farma- seutteja tai roskakuskeja, he olivat tappajia.
- Muuta he eivät tehneet. - Chucho Castro oli hänen ykkösperijänsä.
Hän oli Griseldan legendaarinen perijä.
Hän löysi kohteensa aina. Griseldan poika Osvaldo oli 15-vuotias.
- Halusi elää täysillä. - Hänellä oli aseita ja hän jakeli 300-400 kiloa kokaiinia kuussa.
- Ja äiti junaili kaiken. - Osvaldo halusi olla kuin Don Corleone.
- Ja niin hän olikin. - Koppava. Äitinsä ansiosta.
Hän oli klubilla, jossa hänen ystävänsä ja tyttöystävänsä hengailivat.
Chucho asui lähellä ja niinpä Osvaldo päätti mennä yöksi sinne.
Hän ajoi auton nurmikolle, lähes ovesta läpi, auto liiraten.
Chucho tuli ulos ja käski painua helvettiin.
Osvaldo uhkasi kertoa äidilleen.
Chucho sanoi, että hänen äitinsä voisi painua vittuun.
Chucho veti häntä turpaan, käski painua helvettiin ja kertoa äidilleen tapahtuneesta.
Osvaldo meni kotiin ja kertoi tapahtumista. Griseldan lapsiin ei saanut koskea.
Aivan sama kuka olisi kyseessä, hän kuolisi.
Hän haastoi aina riitaa, vaikka mitään ei olisi tapahtunut.
Minulle soitettiin sinä päivänä ja kerrottiin, että olemme sodassa. Että Chucho on viholliseni.
Minun käskettiin ampua hänet kohdattaessa.
Rivi porukoineen vaikutti täällä.
Se ei olisi helppoa, koska hän oli hyvä. Hän saattaisi tappaa meidät.
Kuljettaja, Rivi ja toinen ampuja olivat valkoisessa pakettiautossa.
Minun piti ampua hänet, joten otin M16:n.
Käskin kuskia kertomaan, kun olemme vierellä, jotta osaisin ampua oven läpi.
Hän olisi huomannut meidät, jos sivuovi olisi avattu. Hän tunsi temput.
Chucho lähti autotallistaan -
168. Streetille ja ajoi kohti US1:stä.
US1 oli 800 metrin päässä, joten meillä oli runsaasti aikaa.
Jossain täällä he ajoivat -
Chuchon kanssa rinnakkain. Rivi vasemmalla ja Chucho oikealla.
Otin konekiväärin ja aloin ampua.
Hän osui melkein muuriin, mutta sai auton hallintaansa.
- He lähestyivät US1-tietä. - Oikealla puolella oli bensa-asema.
He lähestyivät US1:tä ja Chucho ajoi tämän parkkipaikan läpi vauhdilla.
Hän lähti pohjoiseen ja karisti takaa-ajajat.
Etsimme kaikkialta, mutta emme löytäneet häntä, joten lähdimme. Epäonnistuimme.
Seuraavana päivänä Griselda soitti ja sanoi, -
että Chuchon poika kuoli. Hän oli nukkunut takapenkillä.
Luodit lävistivät auton ja osuivat häntä päähän.
Emme huomanneet häntä. Jos olisimme, emme olisi ampuneet.
Griselda kertoi, että Chucho oli sanonut aikoneensa tappaa minut, -
- koska oli nähnyt minut. - Sanoin: "Siitä vain."
Chucho oli etsintäkuulutettu huumeiden jakelusta. DEA:lla oli hänestä pidätysmääräys.
Sen vuoksi hän ei ilmoittanut tapahtuneesta poliisille.
Hän palasi kotiinsa. Laittoi lapsen kylpyammeeseen -
jäiden kanssa, niin että lapsi säilyisi koko illan.
Hän itki vaimonsa kanssa koko illan lastaan.
Seuraavana päivänä hän soitti poliisille kertoakseen, mistä löytäisimme ruumiin.
Tässä on Jesuksen puhelu:
"Jätin eilen tapetun elottoman lapsen ruumiin.
Eilen minua ammuttiin konekiväärillä valkoisesta pakettiautosta.
Poika istui penkillä ja kuoli. Ruumis on 7. Avenuen ja 53. Streetin kulmassa.
Roistojen eilen tappaman pojan ruumis."
Tässä on se moskeija, jonka luokse ruumis oli jätetty.
Chucho etsi kirkkoa, jossa lapsi oli ristitty aiemmin.
Hän ei löytänyt kirkkoa, joten hän jätti ruumiin moskeijan lähelle.
Lapsi oli kääritty lakanaan.
Hänen käsissään oli kolme ruusua.
Ruusu jokaista ikävuotta kohden. Siellä oli myös passi.
Tässä se on. Hän tiesi, että tarvitsisimme passia todetaksemme henkilöllisyyden.
Hän oli syntynyt maaliskuun 10. päivä, 1979. Hän oli melkein 3-vuotias.
Lähes 3-vuotias. Passin perusteella lapsi oli kolumbialainen.
Otimme yhteyttä ylikonstaapeli Singletoniin Centacista. Tiesimme, että kyse oli Griseldasta.
Saimme Rivin nimen selville.
Mutta meillä ei ollut mitään konkreettista, kuten vaikkapa valokuvia siitä ketä etsimme.
En muista muita tapauksia, joissa lapsi olisi tapettu.
Johnny Castro ammuttiin, koska hän istui isänsä autossa.
Isä oli kolumbialainen ja kokaiini- cowboyden kohteena.
Olin aloitteleva murharyhmän etsivä, ollut työtehtävissä vasta alle vuoden.
Oma poikani oli tuolloin lähes samanikäinen.
Minulta kysytään usein, ovatko ruumiit vaivanneet mieltäni. Tämä on ainoa tapaus.
Se vaikutti minuun, valtavasti, -
koska itselläni oli saman- ikäisiä, viattomia, lapsia.
Griselda sanoi: "Saimmepa sentään edes hänet."
Hän ei ollut siitä pahoillaan. Ei hän välittänyt paskaakaan.
Vaikka kolumbialaiset tekivätkin asiat kuumapäisesti, Griselda toimi vain typerästi.
Asia vaivasi useita ihmisiä. Ei vain täällä Yhdysvalloissa, vaan myös Kolumbiassa.
Griseldan kerrottiin olevan hallitsematon ja hän pilaisi kaikkien bisnekset.
He, jotka tulivat ulkomailta ja -
työskentelivät hänelle, tappoivat tarvittavat henkilöt ja yrittivät säästää viattomat.
Muistan kolumbialaisten halunneen häneltä vain, että hän pysyisi usein poissa Miamista.
Viha häntä kohtaan oli kovaa. Hän sanoi vain: "Vitut heistä."
"Teen täällä mitä haluan. Tulkoot perääni tänne." Siihen malliin.
Kuulin espanjankielisiä keskusteluja Rafan luona: "Se vitun tyttö."
"Taas hän teki minulle näin. Mitä minä nyt teen?"
Ja tiedän hänen soittaneen Kolumbiaan ja kysyneen, mitä tehdä asialle.
Jotenkin tämä tyttö selvisi aina. Hänen olisi pitänyt kuolla jo aikoja sitten.
Takaisin töihin.
Riveritosta tuli Griseldan suosikkiperijä.
Lähes kuin vartijoita. Olin vartijoiden pomo. Vain minä tiesin hänen asuinpaikkansa.
Monet kokoukset olivat Rafan ja Maxin luona. Tapasin Maxin ensi kerran hänen kotonaan.
Menin sinne Griseldan kanssa. En pitänyt Maxista siitä lähtien.
Sanoin Griseldalle: "Älä luota tuohon mulkeroon."
Sanoin: "Ellet pysy kaukana hänestä, hän hommaa sinut kiven sisään."
"Seuraavalla kerralla ammun hänet." Max meni kertomaan Rafalle.
He tulivat paikalle varmistamaan, ettei mitään tapahdu Maxille.
Huolehtimaan Maxista, sillä hän on ystäväni. Sanoin: "Vitut Maxista."
"Ammutaan tuo kusipää." Hän sanoi: "Aiotko tappaa minut?"
Sanoin: "En nyt, mutta myöhemmin."
Herättäähän sellainen kunnioitusta, kun hän -
astelee sisään kovine puheineen, aseineen ja ihmisten ympäröimänä.
Hän oli tyyppi, joka kohahdutti kaikkialla. Hän on jotain, ajateltiin.
En leveillyt erikoisemmin. Omistin talon Miamin Palm Beachilla.
Toinen talo oli Chicagossa. Autoja, niitä oli useita.
Tyttöystävälleni ostin Mercedeksen. Vaimoni ja pari tyttöystävää.
Sellaisessa elämässä pitää olla pari tyttökaveria.
Jos näin kadulla jotain mistä pidin, ostin sen. Hinnasta ei tarvinnut murehtia.
Sellaista elokuvamaailman meininkiä.
Komea, englantia puhuva, kaveri. Omasi paljon karismaa.
Yksi syy miksi Griselda piti minusta oli se, että olin kasvanut tässä maassa.
En tullut ulkomailta ja alkanut työskennellä kaduilla.
Vaikka hän olikin vähintään yhtä paha ja tappoi enemmänkin kuin muut.
Tulin Guzamosta, mutta kasvoin Chicagon kaduilla. Olin alusta asti paha poika.
Kivenkova tappaja.
Totta puhuakseni, en pitänyt hänestä paljoakaan, sillä hän tapasi kerskailla -
minulle tappamillaan ihmisillä ja muuta.
Avasin ikkunan ja ammuin häntä MAC-11:lla, kasvoihin.
En halua kuunnella sellaista: "Tapoimme sen tyypin siellä."
Tapan kenet tahansa USA:ssa, Euroopassakin. Missä tahansa, minne minut lähetetään.
En halua kuunnella sellaista. Kerskailua.
USA:ssa työskentelevistä olin paras.
Se oli hermostuttavaa, sillä hän toimi -
tuolle naiselle perijänä, tai mikä sitten olikaan.
Vuosina 1982-1984 hän oli mies, -
jota Griselda periaatteessa ainoana käytti tappokeikoilla.
Maineeni oli, että kun lähden perääsi, nappaan sinut.
- Jos pakenet, nappaan sinut. - Hän peri huumevelat.
Asiakkaat sanoivat, että heidän maksunsa ovat myöhässä.
Griselda sanoi: "Ellen kuule teistä huomenna, lähetän Rivin peräänne."
"Ei, älkää tehkö sitä!"
Alfredo Lorenzo osti huumeita Griselda Blancolta.
Griselda määräsi minut toimittamaan viisi kiloa kokaiinia.
Silloin kilohinta oli 50 000 dollaria. Yhteensä 250 000 dollaria.
- Hän siirtyi kuljettamaan kamaa. - Se siitä seurasi.
Griselda kysyi: "Kauanko tarvitset takaisin- maksuun?" Vastaus oli: "Koko viikon."
"No, annan sinulle kaksi viikkoa." Tuon ajan kuluttua -
Griselda ei halunnut rahoja, hän halusi ihmisen kuolevan.
- Rivi lähetettiin perimään velkoja. - Menin hänen kotiinsa ja vaadin rahoja.
"Anteeksi, anteeksi. Pyytäkää Griseldaa antamaan aikaa, niin tuon rahat."
En sanonut siihen mitään. Säälin häntä.
Rivi tajusi, että Lorenzo vain jauhoi paskaa. Hän kertoi asiasta Griseldalle.
Hän sanoi: "Tiedät kyllä mitä tehdä."
Lorenzon kohtalo oli selvä.
Griseldalle maksettiin, tai kuoltiin.
Jopa mafialla olisi tietyn- lainen kunniasäännöstö.
Italialaiset miettisivät, kuinka voisivat saada rahansa takaisin.
Rahojen saannin jälkeen tyyppi ehkä hakattaisiin, mutta hän selviäsi hengissä.
Kolumbialaisten astuttua kuvioihin ihmisiä ei enää hakattu.
Kuumapäiset latinot eivät ajattele ensin. He toimivat ensin, ajattelevat myöhemmin.
Tapettuaan koko perheen, he saattavat ajatella, että nyt tuli mokattua.
Kuinka saan rahani, kun se on liian myöhäistä.
Kyse ei ole vain rahasta. Se on periaate:
Älä huijaa minua, tai vittuile minulle, sillä tapan sinut, tai lähetän jonkun perääsi.
Griselda sanoi: "Tapa hänet." Ja niin tapahtui.
Miguel oli oikealla puolellani ja Oscar vasemmalla. Koputin oveen.
Paiskasin oven auki. Työnsin heti aseen piipun hänen kylkeensä. Käskin olla vaiti.
Kysyin, missä hänen vaimonsa on. Hän oli kuulemma keittiössä, joten menin sinne.
Hän sanoi: "En tiedä, mistä on kyse. Pyydän vain ettet vahingoita lapsia."
Kolme lasta. Kaksi tytärtä, yksi poika.
Tytöt taisivat olla kuusi- ja nelivuotiaat. Poika taisi olla vasta vauva.
Sanoin: "En satuta lapsiasi."
Griselda oli määrännyt kaikki tapettavaksi. Ajattelin tappavani vain miehen.
Puhuessani naisen kanssa kuulin kaksi laukausta.
Tiesin mitä oli tapahtunut. Miguel oli tappanut Alfredon.
Sanoin Oscarille: "Vahdi naista, palaan pian."
Menin viereiseen huoneeseen puhumaan Miguelin kanssa.
Kysyin: "Valmista?" Hän vastasi: "Valmista on."
Puhuessamme kuulin kiljaisun. Sitten konekiväärin tulitusta.
Palasin sinne ja kysyin: "Mitä tapahtui?" Vastaus oli: "Hän alkoi hermostua."
Joten Oscar avasi tulen. Häntä oli ammuttu 10-15 kertaa rintaan.
Hän oli yhä elossa, päästeli omituisia, valittavia ääniä. Veri valui suusta.
Hän teki kuolemaa, joten otin Miguelin aseen. Se oli .38. Ammuin häntä.
Kaksi kertaa takaraivoon.
Lopetin hänen kärsimyksensä.
Ajattelin, että nyt lähdetään, mutta Miguel sanoi, että kaikki talossa on hoideltava.
Kaikki? Jäljellä ovat vain lapset.
Hän sanoi: "Aion tappaa lapset." Vastasin: "Etkä tapa."
Hän sanoi: "Griselda maksaa heistä bonusta. Aion tienata rahat."
Sanoin: "Lapsia ei tapeta." Hän kuitenkin käveli lapsia kohti.
Vedin aseeni esille ja käskin heitä poistumaan talosta. Miguel raivostui.
"Pikkutytöt on hoidettava." Sanoin: "Ei. Nyt saa riittää."
"On lähdön aika. Painukaa ulos." Heidät oli ajettava ulos aseella uhaten.
Alfredo ja Griselda Lorenzo löydettiin kotoaan ammuttuina kesäkuussa 1982.
Se oli vaatimaton talo miamilaisen tien varrella.
Vuonna 1982 olin juuri liittynyt Centac-tiimiin.
Sain puhelun Nelson Andrewilta, murharyhmän etsivältä Miamista.
Ruumiit olivat talon eri huoneissa. Kuka murhan sitten tekikään, -
jätti lapset taloon kuolleiden vanhempien kanssa.
Kaksi tyttöä ja poika löydettiinkin leikkimästä -
äitinsä verisellä ruumiilla talon sisältä.
Meille maksettiin, joten kerroin tapahtuneen.
Kerroin Griseldalle: "Emme tappaneet lapsia."
Hän hermostui ja sanoi, että käsky oli tappaa kaikki.
Hänen käskyjään on noudatettava. Sanoin: "Minä päätin säästää lapset."
"Miksi?", hän kysyi. Vastasin: "He ovat vain lapsia."
Johnny Castron kuoleman jälkeen, -
Griselda taisi tottua lasten tappamiseen.
Hän piti sotimisesta. Päivittäin hän puhui, -
että meidän on tapettava joku ja hankkiuduttava jostain eroon.
Olin mukana tuossa muutoksessa.
Tähän liittyi Papo Majillo. Hän oli Griseldan perijä aikaisemmin.
Ilmeisesti hän huijasi Griseldaa ja lähti matkoihinsa. Hän julisti sodan Griseldalle.
Murharyhmän tutkijat saivat tietää viikkoja sitten, -
että miljoonien arvoinen erä kolumbialaista kokaiinia ei koskaan saapunut perille.
Poliisin mukaan kokaiini oli matkalla New Yorkiin.
Se oli asia, jota Griselda ei unohtanut tai antanut anteeksi.
Lähdin New Yorkiin tappamaan kaikki Papo Majillon alaiset. Koko porukan.
- Rikkomaan kaikkia heidän sääntöjään. - Jututtamani henkilö ennusti verilöylyä.
Kamankätkijöistä palkkamurhaajiin, 11 ihmistä. Kaikki saivat surmansa.
Yksitoista ihmistä.
Alle vuorokaudessa.
Heitä piti olla 12. Päästin yhden menemään.
Murharyhmän etsivät ottavat yhteyttä New Yorkin poliisiin, -
tutkiakseen mahdollisia samankaltaisuuksia New Yorkin huumemurhien -
ja viimeaikaisten Etelä-Floridan huumesalamurhien välillä.
Siitä syttyi sota.
- Papo ampui lähtölaukauksen. - Olemme nyt Mall of the Americasissa, -
jota vuonna 1981 kutsuttiin nimellä Panamerican Mall.
Menimme ostoskeskukselle. Järjestimme autot oikeille paikoille.
Tässä murhattiin Octavia Majillo.
Hän oli Papon isä. Majillon lähtiessä ostoskeskukselta -
häntä odotti väijytys. Useat ampujat tulittivat häntä lukuisia kertoja.
Useat ihmiset suuttuivat, sillä he joutuivat osaksi Papon ja Griseldan välistä sotaa.
Yhä useampi raivostui Griseldalle. Hän sai lisää vihollisia.
Hän ei välittänyt paskaakaan. Hän piti siitä.
Mutta en tiennyt, että hänen poikansa, Papo, oli siellä.
Hän oli autossa, kun he menivät isänsä kanssa paikalle.
Minua ärsytti, koska en napannut häntä. Saisin hänet kuitenkin eri tavalla.
Sain vihjeen, että hänellä on uusi talo Killian Parkwayllä.
Griselda sanoi: "Ethän epäonnistu enää?" Vastasin: "En. Räjäytän koko talon."
- "Mitä sinä tarkoitat?" - "Asennan pommin. Tapan kaikki."
Minulla oli noin 200 dynamiittipötköä.
Räjähdyksestä tuli perhanan äänekäs.
Ensimmäiseksi huomasimme katon romahtaneen. Hajonneen kappaleiksi.
Naapuritalon ikkunat olivat hajonneet. Myös naapuruston autoissa.
Kaikki ikkunat olivat säpäleinä.
Halusin vain kuulla hyvät uutiset, että uhri olisi löydetty. Toisin kävi.
Talo oli tyhjä.
Tämä oli vain jatkoa yhteenottoihin Griseldan ja Majillon välillä.
Kaksi viikkoa myöhemmin kuulin, että Papo Majillo oli lentämässä yksin Miamiin.
Griselda sanoi: "Hoitelemme hänet lentokentällä. Sinä hoitelet."
Hän otti erään pöydän alta pistimen ja ojensi sen minulle.
15 senttisen pistimen. "Tapat hänet tällä." Hänet piti puukottaa hengiltä.
Ihmettelin asiaa. Papoa kutsuttiin siaksi, ja Griselda halusi hänen kuolevan kuin sika.
Hän tarjosi minulle puolta miljoonaa dollaria.
Hän sanoi: "Hänet on hoideltava sisällä." "Ei, en mene kentälle", vastasin.
- "Miksi et?" - "En tee itsemurhakeikkoja".
Max ja Rivi neuvoivat jättämään iskun tekemättä.
Sanoin: "En puukota häntä lento- kentällä. Joudun vankilaan."
- "Hommaa joku toinen." - "Minulla onkin uusi tyyppi."
- "Kuka?" - "Miguel Perez. Miguelito."
Miguelito oli kuin Rivi, mutta ilman tyyliä.
Miguel sanoi, että oikeasta summasta, hän tappaisi vaikka presidentin Valkoiseen taloon.
Tämä kuva otettiin hänen saapumisensa jälkeen 1982 Marielin veneaallossa.
Hän oli yksi pelottavimmista miehistä, joita olen urani aikana tavannut.
Hänellä oli maineensa. Peloton Marielitos.
Hän oli paljon isompi ja pelottavampi kuin Rivi.
Fyysisesti vahvempi. Sellainen tyyppi, jota katsoessa ajattelee:
"Tuo kaveri voi seota milloin tahansa ja taittaa niskani."
Puhuin Miguelille, ja hän aikoi tehdä iskun.
"He maksavat 250 000 dollaria, jotta hoidan homman."
Sanoin: "Jos menet sinne, en voi turvata selustaasi".
Mutta Miguel ei välittänyt, ja hän teki sen.
Sanoin: "Voin ainoastaan auttaa sinua tunnistamaan hänet."
He tiesivät, millä lennolla hän saapuisi. He odottivat häntä.
Ja sieltä Papo sitten tulikin. Eikä odottanut, että tappaja olisi musta.
Papon päästyä läpi tullista, vastassa oli pistimellä varustettu mies.
Miguel tuli takaapäin, nosti piikin ylös ja pisti häntä.
Pistimellä, monta kertaa.
Yhteensä kuusi, seitsemän kertaa. Ihmisten suut olivat auki ihmetyksestä.
Kaikki olivat kauhuissaan. Sanaakaan ei kuulunut.
Miguel pudotti pistimen ja juoksi. Ihmiset alkoivat huutaa.
Poliisi ryntäsi puukotuspaikalle. Ihmiset osoittivat, minne hän oli juossut.
Hänet saatiin kiinni hetkessä.
Yksi poliiseista taklasi Miguelin vain noin metrin päässä.
Miguel katsoi minua, kuin apua anoen.
Pudistin päätäni ja ajattelin: "En pysty tekemään mitään." Poliiseja oli kaikkialla.
He pidättivät hänet. Me vain lähdimme pois.
Tämä on jo liikaa. Paikkahan oli jo tuolloin -
lähes täynnä poliiseja. Heitä oli joka puolella.
Tuollaiset yritykset ovat sulaa hulluutta. Ja kiinnihän tekijä jäikin.
Mutta sellainen Miguelito oli. Hän ei välittänyt.
Hänellä oli tehtävä. Seuraamuksista välittämättä, hän tappoi kun käskettiin.
Papo selvisi hengissä.
Miguel tuomittiin murhan yrityksestä 15 vuodeksi vankilaan.
Se oli viimeinen kerta kun näin Miguelin.
Se oli viimeinen tuon kaltainen järjettömyys.
Ainakin Majillon ja Blancon sodassa.
Griselda Blanco sai aikaan sen, -
että hallitus käsitti, että Miamissa oli vakava ongelma, -
- että olimme varsinainen Dodge City. - Koko homma oli täyttä kaaosta.
Kun ihmisiä aletaan tappaa, siitä syntyy suuria vaikeuksia.
Miksi he halusivat tappaa kultamunia munivan hanhensa?
Kaikki johtui väkivallasta. Huumeiden määrästä hallituksella ei ollut tietoakaan.
He muodostivat erikoisryhmiä.
Huumeiden vastainen erikoisryhmä tunnettiin nimellä Centac 26.
Minuakin jahdattiin. Selvähän se on.
En tiennyt keitä he ovat, tai mistä he tulivat.
Syyttäjät odottavat lisää huume- kauppiaiden pidätyksiä lähitulevaisuudessa.
- Reagan oli valittu presidentiksi. - Presidentti täytyy saada Dadeen, -
puhumaan tapetun taksikuskin leskelle.
Kokaiinisodat, väkivallan ja murhien määrä, Time-lehden artikkeli, -
johtivat toimintaan. Varapresidentti Bushin -
iskuryhmä rikollisuuden hallitsemiseksi, saapui Miamiin liittovaltion agenttien kanssa.
Kyseessä on osavaltion, poliisin, rannikko- vartioston ja tullin yhteisoperaatio.
Etelä-Florida ei saa toimia turvapaikkana -
ammattimaiselle huumekaupalle ja palkkamurhaajille.
Lopultakin muukin osa maasta käsitti, -
että kyseessä oli kansallinen ongelma, ei pelkästään Miamin.
Tämä aloite yhdistää -
kaikki voimavaramme taistelemaan Miamin huumekauppaa ja rikollisuutta vastaan.
Presidentti on tänään määrännyt Homesteadin sotilaskentän -
valmiuteen torjumaan, pysäyttämään ja tarvittaessa ampumaan alas -
huumekuljetuksissa käytettävät lentokoneet, jotka yrittävät tuoda lastinsa Floridaan.
Tunnistamaton alus Bahamasta länteen. Lähetättekö koneen tunnistamaan sen?
Olen saanut Kolumbian hallitukselta luvan -
- tulittaa alustanne. - Suunta 1-6-0.
"Pyydän, lopettakaa." Tuli seis.
- Näkyy savua! - Satamakokeissa selvisi, että aluksessa on tonni kokaiinia, -
31 miljoonan arvosta, katu- kaupassa arvo on jopa miljardi.
Takavarikkojen määrä tällä alueella on lisääntynyt 2 500 %.
Lastin nettopaino on noin 1 700 kiloa.
Kyseessä on selvästi liittovaltion isoin koskaan tekemä takavarikko.
Sanoisin tämän olevan neljä kertaa ennätystä suurempi.
- Sanotteko, ettei tänne enää pysty salakuljettamaan huumeita? - En toki.
- Mitä sitten sanotte? - Se vaikeutuu koko ajan.
Hyvä uutinen on, että Miamin rikollisuuden määrä on saatu kuriin.
Käynnissä on täysimittainen sitoutuminen, johon kuuluvat kansalaiset, hallitus, -
poliisi ja oikeuslaitoksemme, sodimme vihollista vastaan.
Hiljaa! Hiljaa!
Se merkitsi lopun alkua kokaiini-cowboyille.
Murhat ovat vähentyneet vuodesta 1980.
Kaupungissa muutos on noin -50 %, -
ja esikaupungeissa noin -30 %.
Liikaa poliiseja, televisiokin riesana. Sanoin Griseldalle: "Tilanne on kuumentumassa."
"Lähdetään jonnekin lomalle." Hän sanoi: "Mietimme muuttoa Kaliforniaan."
- "Lähdetkö mukaani?" - "Tappaminen riittää."
"Rahaa on tarpeeksi. Palaan Chicagoon."
Nyt jälkiviisaana tiedämme, että hän lähti täältä 1984.
Murhien määrä laski selvästi.
Lähdin mielelläni Miamista. Sillä tiesin, -
että rengas ympärillämme kiristyi. Griselda ei käsittänyt sitä.
Koko järjestö oli siis siirtynyt Kaliforniaan, ja minä olen miamilainen poliisi.
Minun oli vakuutettava esimieheni siitä, -
että minun olisi hyödyllistä tutkia tapausta Kaliforniassa.
Tiesin, että kimppuumme voitaisiin käydä milloin tahansa.
Sanoin, että jos joskus nappaan Griseldan, suutelen häntä poskelle.
Griselda meni siis Kaliforniaan ja aloitti liiketoiminnan siellä.
Rafa ei tahtonut lähettää kokaiinia sinne, -
joten Griselda päätti ystävystyä Marthan kanssa saadakseen kokaiinia.
- Martha oli Ochoan sukulainen. - "En tarvitse Rafaa, hankin eri paikasta."
Niin hän hankkikin. Max sanoi: "Kokaiinia ei tule vähään aikaan. On ongelma."
"Griselda ei halua maksaa 1 500 dollaria kilosta."
Kysyin: "Kuinka se meihin liittyy?"
"Ochoat eivät lähetä mitään, ennen kuin asia selvitetään."
Griselda sanoi: "Haluan tappaa tuon akan." Kysyin: "Niin kenet?"
- Hän sanoi: "Sen akan!" - Griselda aikoi tappaa Marthan, -
joten ei olisi todisteita, etteikö hän olisi antanut rahoja Marthalle, -
ja Martha ei vain lähettänyt rahoja perheelleen.
Sanoin Griseldalle suoraan: "Tämä on loppu. Bisneksesi tuhoutuu."
"Emme voi piiloutua minnekään. He jahtaavat sinua lopun ikääsi."
- "Ei, se täytyy hoitaa." - "Se on huono idea."
Hän oli ulkona kuviosta. Hän tappaisi Marthan, ja minä sanoisin antaneeni rahat hänelle.
He tulisivat tulisivat luokseni, enkä tietäisi rahoista, sillä annoin ne Marthalle.
Kysyin Griseldalta: "Mitä teen?" Hän sanoi: "Tapat hänet."
Kun kävelimme sisään ja Martha näki Griseldan, hän paskoi housuihinsa.
Hän kysyi: "Kummitäti, mitä olen tehnyt sinulle?"
- Griselda ei vastannut. - Hänet siepattiin, murhattiin ja heitettiin tien pientareelle.
Martha oli veriuhri, eikä häntä voinut vain tappaa.
Syttyi uusi sota.
- Kaikki kaatui Griseldan päälle. - Kaikki hylkäsivät hänet, -
- jopa Rafa, hänen paras ystävänsä. - Muistan Rafan ja toisten...
- Kaikki kartellin jäsenet. - Sanottiin: "Tuo nainen on tapettava."
Hänestä oli luvattu palkkio.
Hänelle kerrottiin: "Heti kun näemme sinut, hoitelemme sinut."
Maxin joutuminen ongelmiin oli lopun alkua.
Hän tiesi ongelmastaan. Hänen olisi pitänyt selvittää se, -
mutta hän ei tehnyt sitä. Hän uskoi selviävänsä.
Max soitti ja sanoi: "Luulen, että poliisit ovat jäljilläni."
"Lähden ajelulle. Pysy linjalla."
"Selvä. Teen niin."
- Max nousee autoonsa ja ajaa ulos tallista. - Päästyään pihatieltään hän näkee, -
että he iskevät joka suunnasta.
Tiesin olevani seurannassa. Autot tukkivat tieni ja samassa 40 asetta osoitti minuun.
- Puhelu katkesi. - Max pidätettiin. Häntä ei enää näkynyt.
Minulla oli miljoonia dollareita haudattuna jätesäkeissä pihalleni.
Tuona yönä kaivoin ne ylös taskulampun valossa, sillä pelkäsin heidän tulevan.
Asuin Evergladesissa. Hyppäsin kanoottiini kahdeksan miljoonan dollarin kanssa, -
heitin rahat kanoottiin, meloin toiselle puolelle ja hautasin rahat suolle.
Ajattelin, että talooni isketään, mutta mitään ei tapahtunut.
- Kukaan ei odottanut ongelmia. - Mickey ja muut sanoivat, -
"Edellisen koneen laskeutuessa kaikki tuntui olevan kunnossa."
"Kaikki vaikutti olevan kunnossa." Sanoin: "Jatketaan, kunnes asia selviää."
John sanoi, ettei ollut syytä huoleen.
Pidimme Johnia viisaana.
20. SYYSKUUTA 1986. - Muistan syyskuun 20. päivän unettomuudesta.
Tuona yönä työskentelin Mickeyn ja hänen ryhmänsä kanssa.
Valveilla ollessani päätin mennä radiohuoneeseemme täällä Miamissa, -
- tarkkailemaan saapuvia koneita. - Kaikki oli normaalia. Ainoastaan -
radioliikenteen puuttuminen olisi pitänyt ymmärtää epätavalliseksi.
- He tiesivät meidän kuuntelevan. - Katselin tosiaan ajaessani ympärilleni, -
- koska olin yhä vainoharhainen Maxin tapauksesta. En nähnyt yhtikäs mitään.
Kaikki sujui kuten yleensäkin.
Kone laskeutui ja ajattelin: "Taas onnistunut matka, menen kotiin, hieno homma."
Heti kun kone laskeutui ja rullasi halliin, -
he iskivät helikoptereineen ja asemiehineen kaikkialta.
Liikettä! Tulkaa alas hitaasti ja pitäkää kädet ylhäällä.
Kuulin äänen, joka kuulosti siltä kuin paikkaan olisi iskenyt ukkosmyrsky.
Lentokoneessa olleet ihmiset juoksivat.
He ajoivat rekalla vauhdilla ulko-oven läpi.
Ratsia tehtiin samanaikaisesti Tampassa ja Miamissa.
He tulivat mustissa varusteissaan, pimeänäkölaseissaan ja maskeissaan.
Kuvittelin jo joutuneeni takaisin Vietnamiin. Mielipuolista.
- Menin takaovesta ulos. - Luulivatko he, että alan ammuskella.
- Pieni yhteenotto yhden poliisin kanssa. - "Lattialle ja vaiti!"
He katsoivat minua ja muistan ikäni heidän sanansa: "Roberts, mitä sinä täällä teet?"
Sanoin: "Taisin mokata." Hän sanoi: "Totta tosiaan."
"Olisimme tulleet talollesi, mutta tämähän kävikin helposti."
Sanoin: "En saanut nukuttua." Hän totesi: "Huono tuuri."
Poliisiasemalla kuulin radiosta -
ammuskelusta ja taisteluista. Kysyin: "Liittyykö tämä minuun?"
"Se on sinun koneesi ja farmisi, siellä ammutaan!"
- He juoksivat ympäriinsä ja ampuivat. - "Ystäväsi ampuu meitä."
- "Ystäväni? Mickey?" - Yritin polttaa lentokoneen.
Mickeyllä oli valopistooli, ja koneen ympärillä oli -
tankkaamiseen käytettäviä bensatynnyreitä.
- Kaadoin yhden. - Mickey halusi paeta ja laukaisi valopistoolin.
Pakenin suolle ja seurasin toimintaa koko päivän.
Poliisit eivät löytäneet Mickeytä ja he jahtasivat häntä metsässä läpi yön.
- He olivat suunniltaan. - Varhain aamulla tulli ja FBI -
kokosivat 12 henkilöä, joita syytetään avustuksesta lähes -
9 tonnin kokaiinilastin salakuljetukseen meri- ja ilmateitse Kolumbiasta.
Yksi päätekijöistä oli karkuri Michael Munday.
Mundayn organisaatio kuljetti kokaiinia Kolumbiasta suoraan lentokoneilla, -
ja lentokoneiden ja veneiden yhdistelmillä, -
jossa lasti pudotettiin veneisiin Bahamalla.
Se ei ollut heidän kokaiiniaan, eivätkä he myyneet sitä. He ainoastaan -
kuljettivat sitä toisten puolesta ja laskuttivat kuljetuksesta.
- Sopimusehtojen mukaista palvelua. - Suuressa osassa oli mukana -
tehokas jäljityslaite, jonka avulla rikolliset pystyivät löytämään lastin tilaisuuden tullen.
Tämä laite lähettää radiosignaalia, lisäksi siinä on infrapunavalot, -
joten se on löydettävissä yöllä infrapunalasien avulla.
Hyvin kehittyneitä laitteita.
Max Mermelstein alkoi todistajaksi. Hän halusi puhua -
muun muassa Miamin murhista. Hän selventäisi asioita.
Suoraan sanottuna, en aluksi uskonut -
kuin neljänneksen miehen jutuista. Ne olivat liian outoja.
- Max loikkasi. - Hän petti meidät kaikki.
- Hän aloitti yhteistyön vankilasta käsin. - Varoitin Johnia, mutta hän ei kuunnellut.
Kerroin heille alusta alkaen, että Max oli heikko ja vasikoisi vielä jossain vaiheessa.
Siksi halusinkin tappaa hänet, mutta muut eivät antaneet.
Valtio ei olisi tiennyt yhtään mitään ilman Max Mermelsteinin apua.
Uskon, että he eivät olisi napanneet meitä ikinä.
- Hän täytti aukot tiedoissa. - He eivät tienneet farmin sijaintia, -
eivät mitään matkoistamme. Eivät yhtään mitään. Olimme toimineet jo viitisen vuotta.
Max oli kuin perheenjäsen. En olisi ikinä kuvitellut, että hän tekisi sellaista.
He murtivat tiensä porttimme läpi seuraavana päivänä ja piirittivät talon.
Saimme takavarikoitua 130 miljoonan dollarin arvosta omaisuutta Floridasta.
35 siitoshevosta ja 14 hehtaarin tontti -
Marionin piirikunnassa, Floridassa takavarikoitiin myös.
Se oli etusivun uutinen seuraavana päivänä. Kaikki olivat kimpussani.
Minut haluttiin tappaa Johnin velkojen takia.
Ihmiset, joilla oli Johnin rahaa, eivät tietenkään antaneet niitä minulle.
Max auttoi nostamaan syytteet Mickeytä ja minua vastaan.
Kun luin syytteitä olin kuin puulla päähän lyöty.
En ollut tajunnut hänen työskennelleen kartellille, enkä Rafan kuuluvan kartelliin.
En sano olleeni täysin tietämätön. Sanon vain, että kukaan ei käsittänyt asioiden laajuutta.
Ryhdyt toimintaan, josta tienaat omaisuuksia.
Saat niin paljon valtaa, että uskot selviäväsi kaikesta.
Muistan päivän, jolloin hän istui -
tuolissaan itkien kuin lapsi, koska joutui luopumaan kaikesta rakastamastaan.
En voi syyttää ketään muuta, kuin itseäni.
Kaikki loppuu aikanaan.
Puhuin siitä päivittäin Griseldalle. Hän sanoi: "Ei Max ole vasikka."
Sanoin: "Hän työskentelee poliisille, siksi olen muualla. Joudut lusimaan, enkä tule mukaasi."
- "Tule Los Angelesiin." - "En. Olen mieluummin täällä."
Löysimme heidän vuokraamansa pienen asunnon.
Tiesimme Griseldan olevan talossa, joten löysimme hänet.
Menimme sisään. Menin ylös ja löysin hänet istumassa sängyllä, Raamattua lukien.
Kävelin hänen luokseen ase kädessäni. Hän säikähti melkoisesti.
- Ei olisi uskonut, että hän on murhaaja. - Hänet pidätettiin kotonaan.
Sitten annoin hänelle suukon poskelle, -
kuten olin luvannut agenteille kuukausia aiemmin.
Poliisi kertoo, että hän voi olla vastuussa yli 200 murhasta, -
jotka ovat tapahtuneet huume- sotien yli 10-vuotisen keston aikana.
Tämä pidätys voi taltuttaa yhden Etelä-Floridan pahamaineisimmista rikollisista.
Sitten hänen lapsensa pidätettiin. Kaikki hajosi kappaleiksi.
Huolehdin enää vain itsestäni. Muut olivat jo vankilassa. Ja minua etsittiin.
Samoihin aikoihin hän oli veljensä kanssa lentokentällä varastetulla autolla.
Poliisi pysäytti heidät. He vastustivat pidätystä ja heiltä löytyi kokaiinia.
- Heidät pidätettiin. - Olen ollut vankilassa siitä lähtien.
Viimeinkin kuljetusporras oltiin kunnolla -
pilkottu osiksi lainvalvojien toimesta. Suuri osa rahoista katosi.
Kun huumekauppiaita vastaan nostettiin syytteitä, -
tuomittiin ja vangittiin, tapahtui merkittävä asia.
Yritykset, joita he rahoittivat ja tukivat, alkoivat voida heikosti.
Sunshine State -pankki on suljettu. Väitetään, että pankki oli ostettu huumerahoilla.
Kaikki yöklubit tyhjenivät.
Autoliikkeet ajautuivat konkurssiin. Jalokiviliikkeet.
Kiinteistöjen arvot laskevat. Koko ala on kärsinyt paljon.
Tuo romahdus loi uusia mahdollisuuksia.
Miamin talouden olivat pitäneet kasassa -
keinottelijat, jotka rikastuivat huumekaupoilla.
Esimerkiksi autokauppa kasvoi vuodessa 20 miljoonasta 60 miljoonaan kymmeneksi vuodeksi.
Se tarkoittaa puolen miljardin dollarin lisävoittoa.
Sitä ei olisi tapahtunut ilman kokaiini-cowboyden rikoksia.
Huumeet tuhoavat yhteiskuntaa, katutasolla tarkasteltuna.
Puhuttaessa huumekaupasta tasolla, jossa isot huumemyyjät -
asuvat ja lomailevat täällä ostaen taloja ja pesevät rahojaan.
Se kohentaa yhteisön talouselämää.
Paljon rahaa ohjautui salassa infrastruktuuriin.
Miamin keskustassa rakennetaan 2,3 miljardilla.
- Rakennustyöt keskustassa ja Brickellillä. - Rakennusvirkamiesten mukaan -
noin puolessa vuodessa aloitetaan vielä noin miljardin rakennushankkeet.
He rakensivat puolet kaupungista. Kerrostalot, pilvenpiirtäjät...
Rakennusbuumin sanotaan kestävän kymmenen vuotta.
Monella tapaa huumekauppa pelasti Miamin. Monet horisontin taloista -
on rakennettu tai ostettu huumerahoilla.
Tämä rakennus tuo ainakin 25 000 uutta työpaikkaa ja miljoonien vuosittaiset palkat.
Uudet asunnot, toimisto- rakennukset ja pankit -
tuovat Miamille 20 miljoonaa verotuloina.
Kun Miamiin virtasi kokaiinia -
ja Latinalaiseen Amerikkaan miljoonia dollareita, -
myös laillinen Miami huomasi Pohjois- ja Etelä-Amerikan yhteydet.
- Huumekauppa vei Miamin maailmankartalle. - Newsweek on kutsunut Miamia -
Amerikan Casablancaksi. Iso kontrasti vuosien takaiseen.
Suuren mediapyörityksen myötä Miami oli kaikkien huulilla.
- Miamiin. - Miami Beachille.
- Ympäri maailmaa. - Ihmiset halusivat Miamiin.
- Ranta, meri ja kauniit naiset sekä yökerhot. - Se on nimeltään Club 1235.
Siellä pidettiin lauantaina isot Miami Vice -kekkerit.
Miami Vice pyöri perjantaisin TV:ssä parhaaseen katseluaikaan.
Sarjan juoni pohjautui täysin huumekauppaan.
Miami Vice ei ehkä paranna kaupungin imagoa, mutta paikallinen talous saa nostetta.
Don Johnson Miami Vicessa -
- ja Al Pacino Arpinaamassa. - Siinä oli vetovoimaa.
Täällä Miamissa asiat ovat rennommin.
Miami Vicea tehdessään he kunnostivat -
Miami Beachin hylättyjä hotelleja tai huoltoasemia.
Neonvaloja asennettiin, maalattiin ja kunnostettiin paikat kuvauksia varten -
ja jäljelle jäi kunnostettu kohde.
Uskon heidän saaneen monet näkemään uusia mahdollisuuksia.
80- ja 90-lukujen taitteessa Euroopan malliala löysi South Beachin.
Mallien kintereillä tuli tietysti varakkaat malleja jahtaavat vierailijat.
Saimme myös muita julkimoita.
Tämä muistuttaa Greenwich Villagea vuonna 1965. Jotain tapahtuu, jotain uutta!
Paparazzit loivat siitä ilmiön.
He muuttivat pääosin uinuvan lomakohteen -
kukoistavaksi, kansainväliseksi Amerikan keskuspaikaksi.
Maailma alkoi taas virrata Miamiin.
- Teimme sen. - Olisimme onnistuneet ilman monia kuolemia.
Olisimme tulleet toimeen ilman -
yhteisölle tulleita valtavia rahavirtoja.
- Sivullisia uhreja tuli liikaa. - Mielestäni taloudelliset hyödyt -
eivät olleet yhteiskunnan maksaman hinnan arvoisia.
Rakastan Miamia yhä, mutta lähinnä ajalta ennen kokaiinisotia.
Mikä hinta Miamin horisontilla on? Kuinka monen täytyi kuolla -
upean horisontin puolesta? Se ei ollut sen arvoista. Liian moni kuoli.
Vilpittömästi sanoen Miami ei olisi nykyisessä asemassaan -
- ilman 70- ja 80-lukujen kauheuksia. - Nykyisin ihmiset tavallaan nauttivat -
puhuessaan selvinneensä 70- ja 80-luvun Miamissa.
Palasin Miamiin, koska minulla ei ollut vaihtoehtoa.
JON ROBERTS VAPAUTETTIIN VANKILASTA LOKAKUUSSA 2000.
HÄN PALASI FLORIDAAN EHDONLAISENSA EHTONA.
Vapauduttuani menin Surfcomber -hotelliin South Beachilla.
Ensimmäisenä aamuna menin rannalle.
Makasin rannalla ja vedestä käveli tyttö yläosattomissa.
Katselin rintaliivitöntä tyttöä 11 vankilavuoteni jälkeen.
Pelästyin ja juoksin takaisin huoneeseeni. En poistunut sieltä vuorokauteen.
Kummastelin koko maailman muuttumista.
Kaupunki oli kasvanut valtavasti 12 poissaolovuoteni aikana.
MICKEY MUNDAY PAKOILI KUUSI VUOTTA KUNNES HÄNET SAATIIN KIINNI 1992.
HÄNET VAPAUTETTIIN VANKILASTA JOULUKUUSSA VUONNA 1999.
Enpä tiedä. Ajat ovat muuttuneet. Silloin emme välittäneet paskaakaan.
Miami oli silloin erilainen, avoin kaupunki.
Silloin olisin ampunut kaikki, jotka olisit halunnut tapettavan.
- Se ei ole avoin enää. Se on erilainen. - Nykyisin toimisin täysin eri tavalla.
Miami on aivan eri kaupunki kuin se, jonka minä muistan.
Monet tuntemani ihmiset eivät ole enää hengissä.
Kaikki lapsuudenystäväni ovat kuolleet. Heidät tapettiin.
RAFA CARDONA SALAZAR AMMUTTIIN KOLUMBIAN MEDELLINISSÄ 7. JOULUKUUTA 1987.
PIAN PIDÄTYKSENSÄ JÄLKEEN 1985 MAX MERMELSTEIN ALOITTI TODISTAJANSUOJELUOHJELMASSA.
HÄNEN TODISTUKSENSA JOHTI MEDELLININ KARTELLIN JOHTAJIEN SYYTTEESEENPANOON.
MERMELSTEIN JATKAA PIILESKELYÄ JA TOIMII YHÄ HALLITUKSEN MAKSETTUNA TODISTAJANA.
HÄNEN PÄÄSTÄÄN KERROTAAN LUVATUN KOLMEN MILJOONAN DOLLARIN PALKKION.
GRISELDA BLANCOA JA RIVIA SYYTETTIIN JOHNNY CASTRON JA ALFREDO & GRIZEL LORENZON MURHISTA.
RIVI VÄLTTI KUOLEMANTUOMION TODISTAMALLA POMOAAN, GRISELDA BLANCOA VASTAAN.
Menin Miamiin myöntäen syyllisyyteni kolmeen murhaan.
- Hän istuu parhaillaan elinkautista. - Olen ollut täällä siitä lähtien.
Rivin antamien tietojen avulla selvisi 14 Blancon organisaation tekemää murhaa.
Kun Rivi alkoi laulaa tarkasti Blancon teettämistä murhista, Blanco oli mennyttä.
Griselda oli meidän John Gottimme ja Rivi oli Sammy, The Bull, Ravanomme.
Griselda Blancoa vastaan nostettu syyte valui viemäriin.
- Todella ikävää ja turhauttavaa. - Hän pääsi käytännössä kuin koira veräjästä.
- Luulin, että hän oli satimessa. - Tapahtunut on häpeällistä.
RIVI OLI SEKAANTUNUT TUNNETTUUN PUHELINSEKSI- SKANDAALIIN SYYTTÄJÄVIRASTON SIHTEERIEN KANSSA.
HÄPÄISTYNÄ SYYTTÄJÄ POISTI RIVIN TODISTAMASTA GRISELDAA VASTAAN.
Rivin myötä menetimme yhteyden tappajien ja Griseldan välillä.
- Rivi synnytti ja tuhosi jutun. - Torpedoimme -
merkittävät murhatutkimuksemme, jotka tulin tänne lopettamaan.
Niin sanotun hirmuvaltansa aikana -
hän sai paljon vihamiehiä. Täällä ja Kolumbiassa.
He eivät olleet unohtaneet. Varsinkaan Uberia ja Osvaldoa.
GRISELDAN POJAT, UBER JA OSVALDO AMMUTTIN KOLUMBIASSA KONEKIVÄÄREILLÄ.
Alalla toteutuu sanonta: "Joka miekkaan tarttuu, se miekkaan hukkuu."
Hänelle käy todennäköisesti samoin, jos hän joskus palaa Kolumbiaan.
Hän jos kuka ansaitsisi kuolemantuomion.
Lohduttaudun sillä, että hän on sentään yhä vankilassa, kun jään eläkkeelle.
En tiedä kuinka kauan pidempään, mutta on silti niin kauan kuin olen poliisi.
YLIKONSTAAPELI AL SINGLETON JÄI ELÄKKEELLE 30. KESÄKUUTA 2003.
GRISELDA BLANCO VAPAUTETTIIN VANKILASTA 6. KESÄKUUTA 2004.
RIVIA PUUKOTETTIIN VANKILASSA SAMANA PÄIVÄNÄ, JOLLOIN GRISELDA VAPAUTETTIIN.
HÄN SELVISI, MUTTEI SUOSTUNUT TUNNISTAMAAN PUUKOTTAJAANSA.
7. KESÄKUUTA 2004, GRISELDA KARKOITETTIIN KOLUMBIAAN.
HÄNEN OLINPAIKKANSA ON TUNTEMATON.
Niistä nenäsi ja surffaa satamaan: WWW.DIVXFINLAND.ORG
Muutettuani Floridaan, kävin lasteni kanssa Disneylandissa ja puhuin saksalaisten kanssa.
- "Oletko Miamista? Voi luoja!" - "Mitä vikaa siinä on?"
"Uutisten mukaan siellä tapetaan ihmisiä jatkuvasti."
Sanoin: "Siellä tehdään vaarallisia asioita." - "Sinne en mene lomailemaan."
Vaimoni katsoi minua ilmeellä: "Jos hän vain tietäisi..."
Minä haluaisin tietää kaiken sen rahamäärän kohtalon.
Hyökkäys tehtiin ennen aamunkoittoa USA:n pommittaessa Noriegan tukikohtaa.
Hän käytti asemaansa tarjotessaan Panamaa salakuljettajille.
Kun Noriega kukistui, menetimme noin 140 miljoonaa dollaria.
Max, minä, Rafa, Ochoat ja Escobarit, kaikilta meni iso siivu.
- Siksi menetimme niin paljon. - Olin tuolloin vankilassa, -
eikä rahoja voinut saada ulos. Valtio jäädytti kaikki pankin rahat.
Menin elokuvateatteriin katsomaan kuuluisan Arpinaama-elokuvan.
Minä ja yhdeksän muuta. Olimme kaikki tappajia. Elokuva alkoi.
Kaksi kolumbialaista tuli tappamaan hänet. Me vain nauroimme.
Olisimme hoidelleet hänet. Jos se olisi tapahtunut oikeasti, -
olisimme hoidelleet hänet.